ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2021 року 
м. Харків
справа № 638/215/17
провадження № 22-ц/818/5785/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова, ухвалене 27 липня 2021 року у складі судді Подус Г.С. (повний текст рішення складений 29 липня 2021 року), 
У С Т А Н О В И В: 
06 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі у розмірі 45000 грн щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 21 грудня 1996 року по 11 березня 2005 року ОСОБА_7 перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Колишнє подружжя має трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які на даний час проживають разом з нею. Відповідач з серпня 2016 року не турбується про дітей, ухиляється від їх утримання, участі у їх вихованні не приймає, діти проживають та знаходяться на утриманні позивачки. Відповідач приховує дійсний розмір своїх доходів, інших неповнолітніх дітей не має, отримує нерегулярний прибуток від здійснення господарської діяльності та має дохід більше 1 200 000 грн на рік.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.09.2018 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 06.01.2017 й до досягнення ними повноліття (т.1 а.с. 187 – 191). 
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова 28.05.2020 задоволено заяву ОСОБА_8 , яка діяла в інтересах ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення у справі № 638/215/17, вищезазначене заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (т. 2 а.с. 31 – 33). 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн щомісячно починаючи, з 06.01.2017 й до досягнення дитиною повноліття; доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн щомісячно, починаючи з 06.01.2017 і до досягнення дитиною повноліття; сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн щомісячно, починаючи з 06.01.2017 і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до вимог закону батьки повинні утримувати неповнолітніх дітей. Відповідачем надано суду докази добровільного виконання обов`язку з утримання дітей до липня 2020 року включно на загальну суму 276 879,61 грн та розрахунок про сплату аліментів у таких розмірах: 2017 рік – 84 362 грн., 2018 рік – 55 158,61 грн, 2019 рік – 84 986 грн., 2020 рік – 52 373 грн (до липня 2020 року). Виходячи із чеків, відповідачем надане утримання дітей у середньому у сумі 2 500 грн на кожну дитину щомісяця, що фактично становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку станом на 2021 рік. Відповідач має мінливий дохід. З урахуванням приписів ст. ст. 182, 184 Сімейного кодексу України (надалі СК України), розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, заяви позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд дійшов до висновку, що для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітньої дитини, необхідним буде встановлення розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, у сумі по 3 000 грн на кожну дитину щомісячно, з щорічною індексацією відповідно до закону.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася з апеляційною скаргою. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду та ухвалу суду про скасування заочного рішення скасувати та залишити без змін заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.09.2018.
ОСОБА_3 звернулася також з апеляційною скаргою на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.05.2020. Проте ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 вересня 2021 року зазначена апеляційна скарга повернута до районного суду, оскільки ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення на зазначену ухвалу підлягають розгляду, оскільки містяться в апеляційній скарзі на рішення суду. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що заява відповідача про скасування заочного рішення була розглянута майже через півтора року після його ухвалення, хоча матеріали справи свідчать про те, що відповідач знав про заочне рішення суду. При розгляді заяви про перегляд заочного рішення суд, всупереч вимог процесуального закону, не вирішив питання про поновлення строку звернення до суду з такою заявою, тому розглянув її безпідставно. Також зазначена заява була розглянута у судовому засіданні, про час та місце якого позивачка повідомлена не була. Судом були грубо порушені вимоги частин 1, 4 ст.184 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України). Розглядаючи заяву відповідача про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції не переконався в тому, що дійсно існували підстави для задоволення такої заяви. Внаслідок скасування законного та обґрунтованого заочного рішення про стягнення аліментів, судом ухвалене нове рішення, висновки якого не відповідають обставинам справи та вимогам закону. Судом не було враховано, що заочне рішення про стягнення з відповідача аліментів на кожну дитину у розмірі 5000 грн з 06.01.2017 і до досягнення ними повноліття було пред`явлено до примусового виконання та станом на час ухвалення оскаржуваного рішення частково виконано, а саме, відповідачем була погашена заборгованість за аліментами, яка станом на 03.01.2020 складала 497 028,96 грн. Апелянт не погоджується з висновком суду про доведення відповідачем факту сплати відповідачем аліментів у добровільному порядку, оскільки останній мав заборгованість зі сплати аліментів, надані ним копії квитанцій не є належними та допустимими доказами. Крім цього, помилковим є висновок суду про зміну матеріального становища відповідача, оскільки його фактичні витрати набагато перевищують його офіційні доходи. Зміна майнового стану відповідача відбулася вже після виконання ним заочного рішення про стягнення аліментів і є підставою для зміни розміру призначених аліментів, а не для перегляду заочного рішення про їх стягнення. 
ОСОБА_9 , діючи в інтересах ОСОБА_2 , у відзиві проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Послалася на те, що затягування процесуальних строків розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відбувалося з вини ОСОБА_1 , оскільки вона зверталася з заявами про відкладення розгляду такої заяви. Стягуючи з ОСОБА_2 9000 грн аліментів на утримання трьох дітей, суд взагалі не пересвідчився, що саме така сума витрачається позивачем на утримання дітей. ОСОБА_2 погасив наявну у нього заборгованість зі сплати аліментів, залишив у користуванні ОСОБА_1 і дітей будинок, чотири автомобілі. Чеки, надані позивачем, правильно не враховані судом, оскільки вони підтверджують витрати позивача на себе, а не на утримання дітей. Витрати пального ОСОБА_1 не доведені, бо відсутні докази куди й коли вона використала таке пальне. Суд не врахував частину наданих відповідачем доказів, пославшись на те, що вони не є належними. ОСОБА_2 не має ні рухомого, ні нерухомого майна, витрат, що б перевищували десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Відповідач надав докази припинення підприємницької діяльності, працевлаштування на постійну роботу. Мінливість його доходу не доведена. ОСОБА_2 добровільно надає допомогу своїм дітям, сплачує частково їх платежі на навчання. За останні роки дохід ОСОБА_2 значно погіршився, тому сплачувати аліменти в заявленому ОСОБА_1 розмірі він не має змоги. Сплачувати аліменти відповідачу допомагає його брат. Подана представником відповідача заява про перегляд заочного рішення містить дві обов`язкові умови: поважність причин неявки та істотність доказів, тому суд першої інстанції правомірно її задовольнив. 
Вислухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши зібрані по справі докази, обговоривши апеляційну скаргу в межах її доводів та доводів відзиву на неї, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 грудня 1996 року до 11 березня 2005 року (т.1 а.с. 4, 5).
Мають трьох спільних дітей: доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які зареєстровані та проживають разом з матір`ю – позивачем у справі за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечується сторонами (т.1 а.с. 6-8).
06.01.2017 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на дітей, який заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.09.2018 був задоволений частково та виданий виконавчий лист, що був пред`явлений до примусового виконання ( т.2 а.с. 119-121).
Судом установлено та не заперечується сторонами, що вищезазначене заочне рішення було виконане до його перегляду Дзержинським районним судом м. Харкова за заявою ОСОБА_10 , зокрема, реалізовано майно ОСОБА_2 , внаслідок чого стягувачем ОСОБА_1 отримані грошові кошти у розмірі 529032,25 грн. Зазначена сума включала заборгованість зі сплати аліментів по 01.04.2020 із розрахунку 5 000 на дитину щомісяця. 
15.07.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 59065257 відносно ОСОБА_10 , що здійснювалось на підставі виконавчого листа від 10.12.2018, виданого на виконання заочного рішення Дзержинського районного суду міста Харкова по справі № 638/215/17 від 25.09.2018, у зв`язку зі скасуванням заочного рішення ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.08.2020. Виконавчий лист від 10.12.2018 було повернуто приватним виконавцем (т.2 а.с. 119-121).
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За змістом ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви ( ч.1 ст.287 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не був повідомлений належним чином про розгляд справи (не отримував ухвалу про відкриття провадження, не подавав відзив, судові виклики повернулися до суду із зазначенням про закінчення терміну зберігання). Проте його представник ОСОБА_8 брала участь у судових засіданнях у справі, про що судом першої інстанції було виготовлено інформаційну довідку (т.2 а.с. 118). 
ОСОБА_8 представляла інтереси ОСОБА_2 на підставі договору про надання юридичних послуг № 04/04 від 04.04.2017, який згідно зі статтею 6 діяв в ході часу, необхідного для здійснення захисту прав та свобод клієнта, якщо достроково не припинявся (т.1 а.с. 63-64).
За змістом ст.ст. 58, 64 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (ч.5 ст. 130 ЦПК України).
Матеріали справи свідчать про те, що після зміни головуючого судді у справі з судді Лазюк С.В. на суддю Аркатову К.В. та призначення розгляду справи на 06.07.2018, 25.09.2018 (т.2 а.с. 176-178, 181) ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8 про судові засідання у цивільній справі № 638/215/17 не повідомлялися. Повістка на ім`я ОСОБА_2 про судове засідання 25.09.2018 повернулася до суду першої інстанції не врученою у зв`язку з не запитом (т.2 а.с. 185). 
Викладене спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що відповідач був обізнаний про розгляд цивільної справи № 638/215/17, а також про те, що належним чином повідомлений відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки. 
Під час розгляду справи після скасування заочного рішення суду від 25.09.2018 було встановлено, що ОСОБА_2 з 3 квітня 2020 року працює водієм у ТОВ «КОЛОС ЗЛАТА» з посадовим окладом 4 800 грн (т.2 а.с. 108), підприємницьку діяльність припинив, починаючи з 30.06.2020, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 2 а.с. 109 - 114). Відповідач надавав дітям добровільно грошову допомогу у вигляді аліментів в середньому по 2 500 грн щомісячно на кожного з дітей, що підтверджується відповідними квитанціями. Відповідно до наданого відповідачем розрахунку протягом 2017 – 2020 років він сплатив аліменти у таких розмірах: 2017 рік – 84 362 грн, 2018 рік – 55 158,61 грн, 2019 рік – 84 986 грн, 2020 рік – 52 373 грн (до липня 2020 року). Відповідач надав суду докази добровільного виконання обов`язку з утримання дітей до липня 2020 року включно на загальну суму 276 879,61 грн. 
У відзиві на позов ОСОБА_9 , діючи в інтересах ОСОБА_2 , не заперечував проти стягнення з ОСОБА_2 на утримання дітей аліментів у розмірі 2 500 грн на кожну дитину щомісячно, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (т.2 а.с. 51-54).
Матеріали справи свідчать, що при визначенні аліментів у розмірі меншому, ніж був встановлений заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2018 року, суд виходив з обставин, що не існували на час ухвалення зазначеного рішення. Так, відповідач був працевлаштований 03.04.2020, припинив підприємницьку діяльність лише 30.06.2020.
Надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом і обов`язком батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Надання матеріальної допомоги у добровільному порядку може бути враховано виконавцем під час примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів. 
Згідно з даними виконавчого листа та постанови про закінчення виконавчого провадження від 15 липня 2020 року у ВП № 59065257, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2018 року виконувалося відповідачем в примусовому порядку (т.2 а.с. 119 – 121). Доказів того, що ОСОБА_2 звертався до приватного виконавця Ярмоленко О.В. з проханням врахувати квитанції про добровільне надання матеріальної допомоги на утримання дітей в рахунок стягнутих аліментів, матеріали справи не містять.
Натомість, як установлено судом та не заперечується сторонами у справі, заочне рішення суду від 25.09.2018 було виконане до перегляду справи Дзержинським районним судом м. Харкова за заявою ОСОБА_10 , зокрема, реалізовано майно ОСОБА_2 , внаслідок чого позивачкою отримано грошові кошти у розмірі 529032,25 грн. Зазначена сума включала заборгованість зі сплати аліментів по 01.04.2020 із розрахунку 5 000 на дитину щомісяця.
Відповідно до ч. 2 ст. 445 ЦПК України поворот виконання рішень про стягнення аліментів не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалене рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. 
За таких умов висновок суду про погашення відповідачем заборгованості за аліментами наперед у сумі 695426,25 грн суперечить попередній поведінці відповідача та вимогам закону. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Великою Палатою Верховного Суду в постанові   від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі-  «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Виконання боржником заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.09.2018 свідчить про наявність у нього матеріальної можливості сплати аліментів у визначений цим рішенням спосіб.
Заява відповідача про неможливість сплати аліментів у розмірі 5000 грн на кожну дитину суперечить доктрині venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки). 
З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що суд помилково вважав, що подані відповідачем докази мають істотне значення для правильного вирішення справи та погоджується з доводами апелянта про те, що наведені вище обставини не могли бути підставою для скасування заочного рішення та стягнення аліментів у розмірі 3000 грн на кожну дитину. 
Судом під час постановлення ухвали про скасування заочного рішення були порушені вимоги ч.1 ст. 288 ЦПК України. 
Оскільки відповідно до вимог ст. 353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про скасування заочного рішення окремо від рішення суду не оскаржується, судова колегія не має повноважень щодо скасування зазначеної ухвали, але вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення призвели до ухвалення помилкового рішення 27.07.2021 про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 3000 грн на кожну дитину замість 5000 грн, як це було визначено судом у рішенні від 25 вересня 2018 року.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від  20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на  підставу своїх вимог та заперечень.
Матеріали справи містять достатньо доказів про наявність у ОСОБА_2 можливості надавати дітям матеріальну допомогу у розмірі 5000 грн щомісячно на кожну дитину.
Оскільки судом під час вирішення спору взяті до уваги обставини, що свідчать про недобросовісну поведінку відповідача, мотиви з яких виходив суд під час задоволення позову 27.07.2021 та визначення розміру аліментів 27.07.2021 є помилковими, апеляційна скарга ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підлягає задоволенню частково, а оскаржуване рішення суду від 27.07.2021 - зміні в мотивувальній частині та в частині визначеного судом розміру аліментів. 
Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги була звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». При цьому за оскарження рішення суду від 27.07.2021 сплаті підлягало 960 грн, які з огляду на обґрунтованість апеляційної скарги підлягають стягненню з ОСОБА_2 в дохід держави.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково. 
Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 липня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови та резолютивну частину рішення в такій редакції: 
« Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 аліменти на утримання доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн щомісячно починаючи з 06.01.2017 року і до досягнення дитиною повноліття; доньки – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн щомісячно починаючи з 06.01.2017 року і до досягнення дитиною повноліття; сина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн щомісячно починаючи з 06.01.2017 року і до досягнення дитиною повноліття».
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , в дохід держави судовий збір у сумі 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 22 грудня 2021 року.

Головуючий -                                                  О.Ю.Тичкова

Судді    О.В. Маміна 

Н.П. Пилипчук