ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/23171/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 січня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
           головуючого судді:	 	Беспалова О. О.	
           суддів:	 	Парінова А. Б., Ключковича В. Ю.	
           за участю секретаря:	 	Волошка О. Л.	

представника позивача Наїдко Л.В., представників відповідачів Лебідь Ю.В.,           Гришакової Н.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Міністерства фінансів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 22.10.2021)  у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністра фінансів України, Державної митної служби України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністра фінансів України та Державної митної служби України, у якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Міністра фінансів України щодо непогодження призначення на вакантну посаду начальника Координаційно- моніторингової митниці ОСОБА_1 , як переможця конкурсу;
- визнати погодженим Міністром фінансів України призначення на вакантну посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці ОСОБА_1 , як переможця конкурсу;
- визнати протиправною бездіяльність Державної митної служби України щодо не призначення ОСОБА_1 на вакантну посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці, як переможця конкурсу;
- зобов`язати Державну митну службу України призначити ОСОБА_1 на посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці, як переможця конкурсу.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Міністра фінансів України щодо непогодження призначення на вакантну посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці ОСОБА_1 , як переможця конкурсу.
Зобов`язано Міністра фінансів України прийняти рішення про погодження призначення на вакантну посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці ОСОБА_1 , як переможця конкурсу.
В задоволенні решти позову відмовлено. 
Крім того, зобов`язати Міністра фінансів України подати до Окружного адміністративного суду міста Києва протягом 10 днів з дня набрання законної сили рішенням суду звіт про його виконання.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що задовольняючи позов в частині позовних вимог до Міністра фінансів України суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків, що призначення позивача на посаду без відповідного погодження міністром неможливо.
Апелянт зазначає, що станом на час розгляду спору в суді апеляційної інстанції Державною митною службою України винесено наказ про призначення позивача на посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці, як переможця конкурсу без відповідного погодження.
З огляду на викладене, апелянт вважає, що права позивача не порушено, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. 
Крім того, в судовому засіданні апелянтом заявлено клопотання про закриття провадження у справі оскільки оскаржувані порушення усунуті суб`єктом владних повноважень. 
В судовому засіданні 18.01.2022 вказане клопотання залишено без задоволення. 
Представник відповідача - Державної митної служби України, в судовому засіданні у вирішенні обґрунтованості доводів апеляційної скарги поклався на думку суду при цьому зазначивши, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог до Державної митної служби України є правомірним. 
Представником позивача подано до Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого позивачем щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечено.
В судовому засіданні представником позивача також зазначено, що доводи викладені апелянтом не спростовують висновки суду першої інстанції.
Також представником позивача зазначено, що на час вирішення судом апеляційної інстанції правомірності прийняття рішення у даній справі, не зважаючи на винесення Державною митною службою України наказу про призначення позивача на посаду, яка переможця конкурсу, порушені права не відновлено, оскільки встановленого законом погодження чи непогодження Міністром фінансів України не отримано, також не надано пояснень щодо причин тривалого не розгляду матеріалів. 
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 приймав участь у конкурсі на посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці, який проводився Державною митною службою України.
26 травня 2021 року Департамент по роботі з персоналом Державної митної служби України своїм листом повідомив ОСОБА_1 , що відповідно до Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 246 та наказу Державної митної служби України від 25 травня 2021 року № 361 «Про результати конкурсу» ОСОБА_1 визначено переможцем конкурсу на посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці (оголошення № b04202104).
За результатами проведеної спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 , який претендує на зайняття посади начальника Координаційно-моніторингової митниці, інформації, що перешкоджає зайняттю посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком не виявлено. Вказане підтверджується довідкою в.о. директора Департаменту по роботі з персоналом Державної митної служби України.
Зазначена перевірка завершена 22 червня 2021 року, що підтверджується листом Голови Державної митної служби України вих. № 08-1/12-02/10/7271 від 29 липня 2021 року.
Листом від 22 червня 2021 року № 08-1/12-02/5.1/6236 Державна митна служба України звернулася до Міністра фінансів України щодо погодження призначення позивача на вакантну посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці, як переможця конкурсу, до якого було долучено відповідні документи.
Листом вих. № 17030-07-7/24699 від 06.08.2021 року Міністерством фінансів України повідомлено, що документи Державної митної служби України щодо погодження призначення ОСОБА_1 на посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці знаходяться у Мінфіні на розгляді.
Не погоджуючись із вказаною бездіяльністю відповідачів стосовно не погодження призначення його на посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці та не винесення наказу про призначення його на посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу»
Статтею 1 Закону України «Про державну службу» передбачено, що Державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби. (частина друга статті 1 Закону України «Про державну службу»).
Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про державну службу» цей закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, правовий статус державного службовця.
Відповідно до статті 21 Закону України «Про державну службу» вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Особа, яка вступає на посаду державної служби вперше, набуває статусу державного службовця з дня публічного складення нею Присяги державного службовця, а особа, яка призначається на посаду державної служби повторно, - з дня призначення на посаду.
Частиною першою статті 22 Закону України «Про державну службу» передбачено, що з метою добору осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки, проводиться конкурс на зайняття посади державної служби (далі - конкурс) відповідно до Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби (далі - Порядок проведення конкурсу), що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Конкурс проводиться: 1) на зайняття вакантної посади державної служби; 2) на посаду на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігається посада державної служби; 3) на посади державної служби, що займають особи, припинення державної служби яких має відбутися відповідно до пункту 7 частини першої статті 83 цього Закону; 4) на посади державної служби категорії "А", що займають особи, у яких спливає строк призначення.
У випадках, передбачених пунктами 3 і 4 цієї частини, конкурс може бути оголошено не раніше ніж за два місяці до настання відповідної події.
У разі наявності декількох посад державної служби категорій "Б" і "В" у державному органі з однаковими посадовими обов`язками та вимогами до професійних компетентностей, визначеними в умовах проведення конкурсу, може проводитись один конкурс.
Конкурс на зайняття посад державної служби категорії "Б" або "В" проводить конкурсна комісія, утворена суб`єктом призначення у державному органі. До складу конкурсної комісії можуть залучатися на конкурсній основі представники громадських об`єднань, що діють згідно із Законом України "Про громадські об`єднання", відповідно до порядку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби (стаття 27 Закону України «Про державну службу»).
Рішенням Комісії або конкурсної комісії визначаються кандидатури на зайняття посад державної служби, які набрали найбільшу загальну кількість балів за результатами складання загального рейтингу кандидатів (не більше трьох на одну посаду), для вибору суб`єктом призначення або керівником державної служби переможця конкурсу (частина перша статті 28 Закону України «Про державну службу»).
Відповідно до частини третьої статті 31 Закону України «Про державну службу» на посаду державної служби призначається переможець конкурсу. Рішення про призначення на посаду державної служби приймається суб`єктом призначення після проведення співбесіди з кандидатом та підписання з ним контракту про проходження державної служби (у разі укладення). Таке рішення приймається не пізніше п`яти календарних днів з дня надходження результатів спеціальної перевірки у випадку та порядку, передбачених законодавством у сфері запобігання корупції.
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, ОСОБА_1 визначено переможцем конкурсу на посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці.
Приписами частини 3 статті 31 Закону України «Про державну службу» встановлено, що рішення про призначення на посаду державної служби приймається суб`єктом призначення не пізніше п`яти календарних днів з дня надходження результатів спеціальної перевірки у випадку та порядку, передбачених законодавством у сфері запобігання корупції.
Поряд із цим, пунктом 16 частини четвертої статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» встановлено, що керівник центрального органу виконавчої влади призначає на посади за погодженням із відповідним міністром та головами відповідних місцевих державних адміністрацій, звільняє з посад керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну митну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227  (далі - Положення) Державна митна служба України (Держмитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів.
Згідно з підпунктом 14 пункту 11 Положення Голова Держмитслужби призначає на посаду та звільняє з посади за погодженням з Міністром фінансів керівників та заступників керівників територіальних органів Держмитслужби, у тому числі у разі покладення обов`язків за вакантними посадами, призначає на посаду та звільняє з посади керівників митних постів, укладає та розриває з ними контракти про проходження державної служби у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375 Міністерство фінансів України (Мінфін) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 Положення про Міністерство фінансів України передбачено, що Мінфін у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції України та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Мінфін очолює Міністр, який призначається на посаду за поданням Прем`єр-міністра України і звільняється з посади Верховною Радою України (приписи пункту 9 Положення про Міністерство фінансів України).
Приписами пункту 10 Положення про Міністерство фінансів України визначено, зокрема, що Міністр очолює Мінфін, здійснює керівництво його діяльністю; спрямовує і координує здійснення центральними органами виконавчої влади заходів з питань, віднесених до відання Мінфіну.
Оскільки Координаційно-моніторингова митниця Держмитслужби є територіальним органом Держмитслужби, призначення на посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці здійснюється Головою Держмитслужби за погодженням з Міністром фінансів України.
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, Державна митна служба України листом від 22 червня 2021 року № 08-1/12-02/5.1/6236 звернулася до Міністра фінансів України з поданням щодо погодження призначення позивача на вакантну посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці як переможця конкурсу, який отримано Міністерством фінансів України 24 червня 2021 року.
Поряд із цим, як на момент звернення позивача з даним позовом так і при вирішенні спору на стадії апеляційного оскарження, жодного рішення за результатом розгляду подання Міністром фінансів України прийнято не було.  
Як вірно зауважено судом першої інстанції, Закон України «Про державну службу» як спеціальний нормативно-правовий акт, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу передбачає, що рішення про призначення на посаду державної служби приймається суб`єктом призначення не пізніше п`яти календарних днів з дня надходження результатів спеціальної перевірки.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що хоча і відсутня пряма норм, що встановлює строки погодження профільним Міністром призначення на посаду переможця конкурсу, однак, враховуючи, що Законом України «Про державну службу» встановлено п`ятиденний строк для прийняття рішення про призначення на посаду переможця конкурсу, відповідно всі необхідні погодження повинні бути здійснені в цей строк. 
При цьому колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, що таке погодження є внутрішнім, міжвідомчим погодженням остаточного рішення та не створює жодних правових наслідків безпосередньо для позивача.
Як вірно зауважено судом першої інстанції, посада, на яку претендував позивач відноситься, це посада керівника територіального органу центрального органу виконавчої влади, відтак, погодження з відповідним міністром є встановленою Законом обов`язковою умовою, а не міжвідомчим погодженням, як про це зазначає апелянт. 
Порядок погодження Міністром фінансів України призначення осіб на посаду здійснюється відповідно до Наказу Міністерства фінансів України № 467 від 04 травня 2018 року, яким затверджено Порядок погодження Міністром фінансів України призначення на посади та звільнення з посад керівників і заступників керівників самостійних структурних підрозділів апаратів центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Порядок).
Відповідно до підпунктів 5 та 6 Порядку Служба управління персоналом Мінфіну перевіряє відповідність кандидата на посаду загальним та спеціальним вимогам до посади згідно з поданими документами. У разі якщо документи, що додаються до подання, оформлено неналежним чином і з порушенням норм законодавства, в тому числі цього Порядку, такий пакет документів повертається ЦОВВ на доопрацювання не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів після надходження подання до Мінфіну.
Міністром фінансів України не було надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про оформлення подання Державною митною службою України від 22 червня 2021 року неналежним чином і з порушенням норм законодавства, що стало б підставою для його повернення на доопрацювання.
Також не надано доказів, що унеможливлюють погодження кандидатури позивача для призначення на посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Міністром фінансів України допущено бездіяльність, яка полягає у не здійсненні розгляду отриманих від Державної митної служби України документів щодо погодження призначення позивача на посаду в межах строків, які б дозволяли Державній митній службі України прийняти рішення про призначення позивача на посаду в порядку, визначеному Законом України «Про державну службу».
Така бездіяльність Міністра фінансів України є протиправною, оскільки, не ґрунтується на положеннях чинного законодавства, та в підсумку свідчить про відсутність будь-яких реальних та обґрунтованих підстав для відмови у погодженні призначення позивача на посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці.
Згідно норм Порядку погодження Міністром фінансів України призначення осіб на посаду, з метою ознайомлення з досвідом роботи кандидата на посаду, визначення його професійного рівня, ділових та моральних якостей, оцінки відповідності посаді, на яку він рекомендується, відповідні заступники Міністра фінансів України, державний секретар Мінфіну та керівники самостійних структурних підрозділів Мінфіну можуть проводити з кандидатом на посаду співбесіди.
Висновки про результати співбесід заносяться до картки погодження призначення на посаду керівника (заступника керівника) самостійного структурного підрозділу апарату центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - картка погодження), за формою згідно з додатком до цього Порядку (пункт 7 Порядку).
Опрацьовані в Мінфіні документи щодо погодження призначення кандидата на посаду разом із заповненою карткою погодження та проектом відповідного листа про погодження або відмову у погодженні призначення кандидата на посаду подаються службою управління персоналом Мінфіну на розгляд Міністру фінансів України.
За результатами розгляду пропозицій Міністр фінансів України приймає рішення про погодження або відмову у погодженні призначення кандидата на посаду.
Відповідь про погодження або відмову у погодженні Міністром фінансів України призначення кандидата на посаду надсилається до ЦОВВ у триденний строк після прийняття такого рішення (пункт 8 Порядку).
З наведеного слідує, що при отриманні документів щодо переможця конкурсу Мінфін може здійснювати процедуру співбесіди з кандидатом і за наслідками співбесіди та опрацювання документів Міністр фінансів приймає рішення.
Отже, рішення про погодження переможця конкурсу як акт індивідуальної дії приймає саме Міністр.
Враховуючи, що у відповідності до частини третьої статті 31 Закону України «Про державну службу» рішення про призначення на посаду державної служби приймається суб`єктом призначення не пізніше п`яти календарних днів з дня надходження результатів спеціальної перевірки у випадку та порядку, передбачених законодавством у сфері запобігання корупції, результати спеціальної перевірки стосовно позивача надійшли до Міністерства фінансів України 24 червня 2021 року, станом на час звернення позивача до суду (17 серпня 2021 року) та вирішення справи по суті спору (22 жовтня 2021 року) рішення стосовно погодження ОСОБА_1 як переможця конкурсу на посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці Міністром фінансів не прийнято, матеріали, що надійшли від Державної митної служби України з супровідним листом від 22 червня 2021 року № 08-1/12-02/5.1/6236 не повернуті Міністерством фінансів України на доопрацювання (чи з інших причин),  а доказів, які б унеможливлювали погодження Міністром фінансів України призначення на посаду позивача як переможця конкурсу апелянтом не надано, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача буде саме зобов`язанння Міністра фінансів України прийняти рішення про погодження позивача як переможця конкурсу на посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, повноваження відповідача у даному випадку не вважатимуться дискреційними.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року №1380/5, передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах такими способами:
1) за допомогою оціночних понять, наприклад: «за наявності поважних причин орган вправі надати …», «у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…», «рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…» тощо;
2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;
3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;
4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.
Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".
У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.
Натомість, у цій справі, повноваження щодо прийняття відповідного рішення не вважаються дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний був до вчинення конкретних дій у чітко визначений термін (не пізніше п`яти днів), а саме за наслідками розгляду наданих Державною митною службою України, відповідач  зобов`язаний був прийняти відповідне рішення щодо переможця конкурсу. Підстави для відмови у прийнятті рішення саме про погодження ОСОБА_1 на посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці апелянтом не зазначені. 
Більш того, як зазначено судом першої інстанції, Державною митною службою України визнано позовні вимоги позивача. 
Як вірно зазначено судом першої інстанції, завданням адміністративного судочинства полягає не лише у констатації факту наявності неправомірних дії чи допущеної неправомірної бездіяльності, а здійснення ефективного відновлення порушених прав. 
Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст рішення, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.
Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Державної митної служби України щодо не призначення на вакантну посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці, як переможця конкурсу та зобов`язання Державної митної служби України призначити ОСОБА_1 на посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці, як переможця конкурсу, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в силу приписів Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» таке призначення без відповідного погодження неможливо.
При цьому колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, що наказом голови Державної митної служби України від 26.10.2021 № 1393-0 позивача призначено на посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці Держмитслужби без будь-яких погоджень, що на переконання апелянта також підтверджує відсутність порушеного права позивача із сторони Міністра фінансів України.
Як зазначено вище, Координаційно-моніторингова митниця Держмитслужби є територіальним органом Держмитслужби, відповідно призначення на посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці здійснюється Головою Держмитслужби за погодженням з Міністром фінансів України. 
Вказана умова встановлена Законом та є обов`язковою, при цьому, питання правомірності винесення вказаного наказу про призначення позивача на посаду начальника Координаційно-моніторингової митниці не є предметом розгляду даної справи. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
          
Апеляційну скаргу  Міністерства фінансів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністра фінансів України, Державної митної служби України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	                   О. О. Беспалов	
Суддя 	                        А. Ю. Ключкович	
Суддя	               А. Б. Парінов	

(Повний текст постанови складено 28.01.2022)