ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" січня 2022 р.                                                                 Справа №914/2449/21
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді                                                                                Кордюк Г.Т.
суддів                                                                                                    Кравчук Н.М.
                                                                                                    Плотніцького Б.Д.

розглянувши у  письмовому провадженні апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар» б/н від 05.11.2021 (вх.№01-05/3731/21 від 09.11.2021)
на рішення Господарського суду Львівської області від 12.10.2021 (повний текст рішення складено 06.10.2021)
у справі № 914/2449/21 (суддя Бортник О.Ю.)
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю   «Мостнафта», м. Мостиська,
до відповідача:   Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар», м. Львів,
за участі третьої особи,   яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:   Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», м. Львів,
про   стягнення   204921,8 грн. збитків

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю   «Мостнафта», м. Мостиська звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівського комунального підприємства «Львівський Ліхтар» про стягнення 204  921, 08 грн. матеріальних збитків.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.10.2021 у справі №914/2449/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостнафта» задоволено повністю. Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостнафта» 204921,8 грн. збитків та 3073,83 грн. судового збору.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ЛКП «Львівський ліхтар» є обслуговуючою організацією, між якою з позивачем укладено договір від 01.01.2020  №201/3 «про надання послуг з управління багатоквартирним будинком».  Відповідач є управителем будинку № 21, який розташований по вул. І. Боберського у м. Львові, в цілому та відповідно до приписів п. 1, 5, 8, 10, 21, 32 договору відповідач зобов`язувався надавати позивачу послуги з управління багатоквартирним будинком (послуг з управління), нежитлових приміщень 1-18 у будинку №21 на вул. Боберського у м. Львові загальною площею 196,8 кв.м. Відтак на підставі положень ст.ст. 22,  1166 ЦК України та ст.ст. 5, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положень п. 15 «Правил надання послуг з постачання теплової енергії», затверджених постановою Кабіету Міністрів України від 21.08.2019 р.№830, обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання повинно здійснюватись відповідно до «Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води», затвердженого наказом  Мінрегіону від 15.08.2018 р. №219. Дія цього Порядку поширюється на управителів або інших осіб, уповноважених співвласниками багатоквартирного будинку на виконання робіт з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води... (п. 2 Порядку).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку, що спричинені збитки у зв`язку з проривом труби в житловому будинку спричинені неналежним утриманням внутрішньобудинкових мереж системи теплопостачання саме обслуговуючою організацією ЛКП «Львівський ліхтар», оскільки саме на них покладено обов`язок щодо належного утримання внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
 Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Львівське комунальне підприємство «Львівський ліхтар» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 12.10.2021 у справі №914/2449/21 скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що місцевим господарським судом невірно встановлено обставини справи та в основу рішення покладено неналежні докази; також вказує, що ЛКП «Львівський ліхтар» не є правонаступником ЛКП «Навколо базару», оскільки останнє не припинено у встановленому законом порядку. Також вказують що судом не враховано акт готовності до опалювального періоду від 29.07.2020 року, акт на гідравлічне випробування трубопроводів від 29.07.2020 року, акт загального огляду будинку від 21.09.2020 року та акт профілактичного огляду будинку від 25.11.2020 року. Відповідач вказує, що у вищезгаданому будинку вчинило всі передбачені дії щодо утримання системи центрального опалення в належному технічному стані, які передбачені нормативно-правовими актами.
Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/2449/21 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Кравчук Н.М.  та Плотніцького Б.Д., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2021.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 поновлено пропущений строк ЛКП «Львівський ліхтар» на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 12.10.2021 у справі №914/2449/21 відкрито провадження у справі та зупинено дію рішення суду, визначено, здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Надано позивачу та третій особі п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для надання відзиву, письмових пояснень та та доданих до них документів іншим сторонам. 
30.11.2021 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостнафта» поступив відзив на апеляційну скаргу, в якій позивач просить рішення суду першої інстанції у даній справі залишити без змін з підстав його законності та обґрунтованості, а апеляційну скаргу - без задоволення з підстав викладених у відзиві.
Зокрема, позивач зазначає, що ним доведено, що саме на відповідача покладено обов`язок належного утримання внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води відповідно до «Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води», затвердженого наказом  Мінрегіону від 15.08.2018 р. №219, Закону України « Про житлово-комунальні послуги» та договору який укладено між позивачем та відповідачем №201/3 від 01.01.2020. Також вказує, що відповідачем підтверджено факт заподіяння шкоди відповідним актом, який вони надали позивачу. Відповідачем не заперечується як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі те, що нагляд за належним станом внутрішньобудинкової мережі теплопостачання та технічним станом її в конкретному багатоквартирному будинку здійснюється ним крім того він є відповідальним за справність внутрішньобудинкової системи, проте належних доказів того, що контроль здійснюється належним чином суду не надано.     
26.11.2021 до суду від Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» поступив відзив на апеляційну скаргу, в якій третя особа просить рішення суду першої інстанції у даній справі залишити без змін з підстав його законності та обґрунтованості, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Зокрема, третя особа зазначає, що саме відповідач несе обов`язок належного утримання внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води відповідно до «Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води», затвердженого наказом  Мінрегіону від 15.08.2018 р. №219, Закону України « Про житлово-комунальні послуги» та договору який укладено між позивачем та відповідачем №201/3 від 01.01.2020.
09.12.2021 та 14.12.2021 (повторно) до суду від ЛКП «Львівський ліхтар» поступило клопотання про відкладення розгляду справи №914/2449/21 до лютого 2022 року для укладення сторонами мирової угоди. Суд критично оцінює таке клопотання та вважає його таким, що не підлягає до задоволення, оскільки стороною не надано доказів щодо примирення сторін та спроб такого примирення, а розцінює це як зловживання процесуальними правами щодо розумності строку на апеляційний розгляд справи, який визначений ст. 273 ГПК України.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:
Як вбачається з матеріалів справи власником нежитлових приміщень 1-18 у будинку №21 на вул. Боберського І. у м. Львові загальною площею 196,8 кв.м. згідно витягу про реєстрацію власності на нерухоме майно серії ССВ № 221925 (а.с. 12) та Договором № 1678 купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу від 20 липня 2006 р., який зареєстровано в реєстрі за № 1676 (а.с. 13-16), є Товариство з обмеженою відповідальністю «Мостнафта».
Договором № 201/3 від 01 січня 2020 р. (а.с. 52-58) підтверджується факт укладення між сторонами у справі договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Відповідно до умов цього договору (пункти 1, 5, 8, 10, 21, 32) відповідач зобов`язувався надавати позивачу послугу з управління багатоквартирним будинком (послугу з управління), за адресою: м. Львів, вул. Боберського, 21 (загальна площа 196,8 м. кв (далі - будинок), а позивач зобов`язувався оплачувати управителю (відповідачу) послугу з управління, згідно з вимогами законодавства та умовами цього Договору (п. 10 Договору).
Сторони погодили, що послуга з управління полягає у забезпеченні відповідачем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території. Послуга з управління включала в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт,  обслуговування внутрішньобудинкових систем  (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку тощо.
Відповідно до умов Договору позивач мав право: одержувати від управителя (відповідача) своєчасно та належної якості послугу з управління, згідно із законодавством та умовами цього договору; на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуги з управління та незаконного проникнення управителем в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна) тощо. Відповідач, згідно з умовами Договору, зокрема зобов`язувався: забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і цього договору, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг; своєчасно проводити підготовку будинку до експлуатації в осінньо-зимовий період; своєчасно та власним коштом проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням споживачем послуги з управління, що виникли з його вини; інформувати співвласників багатоквартирного будинку про необхідність капітального ремонту (заміни) спільного майна багатоквартирного будинку (шляхом повідомлення уповноваженої особи співвласників) тощо.
Сторони передбачили, що відповідач несе відповідальність: за невиконання та/або неналежне виконання умов цього договору; за шкоду, заподіяну спільному майну, правам та законним інтересам співвласників внаслідок невиконання або неналежного виконання управителем своїх обов`язків; за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок невиконання або неналежного виконання ним своїх обов`язків.
Договір укладено з 01 січня 2020 строком на 1 рік.
Наявною у матеріалах справи належно завіреною копією акту від 18.12.2020 р. (а.с. 18), який складено комісією у складі головного інженера, сл. сантехніків ЛКП «Львівський ліхтар», підтверджується та обставина, що 17.12.2020 р. у будинку № 21 на вул. І. Боберського у м. Львові в поверховому перекритті між 1-им та 2-им поверхами 3-го під`їзду (в закритій технічній ніші між квартирою № 42 та квартирою № 43 даного житлового будинку) сталась аварія в системі центрального опалення (прорив трубопроводу). Внаслідок цієї аварії затоплено нежитлове приміщення 1-го поверху вищевказаного житлового будинку, яке належить ТзОВ «Мостнафта». Під час залиття у згаданому приміщенні пошкоджено: Приміщення № 2 (кабінет) - стіни, підлога (ламінат), стеля (часткове руйнування конструкцій); Приміщення № 3 (кабінет) - стіни, підлога (ламінат), стеля; Приміщення № 4 (кабінет) - підлога (ламінат); Приміщення № 10 (кабінет) - підлога (ламінат); Приміщення № 11 (коридор) - стіни, стеля.
Позивач звернувся до відповідача з заявою № 21/01 від 05.02.2021 р., в якій просив компенсувати йому суму збитків, завданих залиттям, з метою приведення нежитлового приміщення до первинного стану. Суму збитків позивачем визначено у розмірі, вказаному в висновку експертного дослідження № 26-20 від 21.01.2021 р., який долучено до заяви. Заяву відповідач отримав 10.02.2021 р., що підтверджується його штампом та підписом відповідального працівника на заяві (а.с. 46).
Належне позивачу нежитлове приміщення, яке було затопленим, знаходиться у житловому будинку, про що вказано у самому Акті від 18.12.2020, який  затверджений директором ЛКП «Львівський ліхтар» Шпаком І.М. 
Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої  статті 22 ЦК України  особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з частиною першою  статті 1166 ЦК України  майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга  статті 1166 ЦК України).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2  Постанови  від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених господарським процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності господарського процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Такий висновок відповідає висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 01.04.2021 у справі №464/5150/16-ц.
Судом вірно встановлено, що відповідач (управитель) на підставі п. 3 Порядку та Договору № 201/3 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01 січня 2020 р. станом на 17.12.2020 р. (дата залиття приміщень позивача) був виконавцем такого обслуговування. Крім цього, суд встановив, що на підставі розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 23.01.2019 р. № 28 та ухвали Львівської міської ради № 5632 від 10.10.2019 р. списано з балансового обліку ЛКП «Навколо базару» будинок № 21 по вул. Боберського І. у м. Львові та припинено ЛКП «Навколо базару» шляхом його приєднання до Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар» (а.с. 47-50). Окрім того ключовим аспектом в даному випадку є саме договір про надання послуг укладеного між позивачем та відповідачем, тому твердження відповідача щодо неприпинення у встановленому законом порядку ЛКП «Навколо базару» не беруться до уваги, оскільки саме відповідач взяв на себе зобов`язання надавати послуги визначені договором від 01.01.2020 №201/3.
 Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.
Згідно пункту 3 частини першої  статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»  споживач має право  на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг.
Частиною другою  статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»  визначено, що виконавець зобов`язаний, серед іншого: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством; своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього  Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша  статті 14 ГПК України).
Відповідно до  статті 73 ГПК України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 79 ГПК України  визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно частин першої, другої  статті 86 ГПК України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окрему, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності.
Місцевим господарським судом вірно враховано висновок експерта, як письмовий доказ в сукупності, відповідно до ст. 91 ГПК України, а не як висновок експерта відповідно до ст. 98 ГПК України та надано відповідну оцінку , оскільки відповідно до ст. 73 ГПК України засобами доказування є не лише висновки експерта. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Тому суд вірно взяв до уваги висновок експертного дослідження №26-20 та локальний кошторис №1 на ремонтно-відновлювальні роботи, оскільки вони відповідають вимогам ст. 91 ГПК України.   
Згідно з п.15 «Правил надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених  постановою Кабінету міністрів України від 21 серпня 2019 р. №830, обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання повинно здійснюватися відповідно до «Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води», затвердженого  наказом Мінрегіону від 15 серпня 2018 р. №219.
Судом першої інстанції вірно застосовано вищезгадані Правила та Порядок, оскільки саме, дія цього Порядку поширюється на управителів або інших осіб, уповноважених співвласниками багатоквартирного будинку на виконання робіт з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, а також виконавців комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення у разі укладення з ними споживачами індивідуальних договорів про надання такої послуги з використанням та обслуговуванням внутрішньобудинкових мереж (п. 2 Порядку) з урахуванням положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Щодо посилання апелянта на те, що суд невірно вирішив питання про включення у розмір відновлювального ремонту (розмір завданої матеріальної шкоди) податку на додану вартість не знайшли свого підтвердження та не доведені відповідачем відповідними доказами. Також суд зазначає, що матеріали та послуги наведені в кошторисі №1, які необхідні для проведення відновлювального ремонту нежитлових приміщень позивача, не виключено із числа об`єктів опадаткування податком на додану вартість станом на день розгляду справи судом.
Щодо інших доводів апелянта суд вважає, що вони не впливають на правильність висновку суду першої інстанції, а лише надають переоцінку фактичним обставинам справи та висновкам суду тому не враховуються судом апеляційної інстанції.   
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року) (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц).
З огляду на  все викладене вище в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення  Господарського суду Львівської області від 12.10.2021 у справі №914/2449/21 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не можуть слугувати підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду.
Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції  покласти на скаржника в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:
1. Рішення  Господарського суду Львівської області від 12.10.2021 у справі №914/2449/21 залишити без змін, апеляційну скаргу  Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар»  - без задоволення.
2. Постанова набирає законної сили з моменту  прийняття.
3. Порядок і строк оскарження встановлені ст.ст. 288-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                                Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                                                    Кравчук Н.М.                    

Суддя                                                                                                    Плотніцький Б.Д.