Справа № 459/1738/20                                Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І. 
Провадження № 22-ц/811/3635/21 
Провадження № 22-ц/811/3636/21                         Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Провадження № 22-ц/811/3760/21
Категорія справи:44

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        23 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,
за участю секретаря Симця В.І.,
адвоката Огородник І.І. – представника позивачки ОСОБА_1 ;
відповідача ОСОБА_2 
та його представника – адвоката Острика С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 серпня 2021 року, додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 серпня 2021 року та ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2  про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, у якому просила суд стягнути зі згаданого відповідача на користь позивачки 3 195 грн. 84 коп. матеріальної шкоди, 15 000 грн. моральної шкоди та судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивачка працює на посаді помічника судді Жовківського районного суду Львівської області і 12 вересня 2019 року до та після судового засідання по розгляду цивільної справи № 444/1184/19 у приміщенні Жовківського районного суду Львівської області відповідач поводився не тактовно, не стримано та не коректно, а саме: висловлювався в сторону позивачки при виконанні нею посадових обов`язків образливими словами, що призвело до перенесення нею душевних страждань.
В результаті неправомірної поведінки відповідача позивачка змушена була захищати свої інтереси шляхом звернення зі скаргою до КДКА Львівської області, що вимагало затрат її часу та звернення з метою отримання правничої допомоги до адвоката (том 1, а.с. 2-6).

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09 серпня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн. заподіяної моральної шкоди та 420 грн. судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (том 3, а.с. 10-14).
Додатковим рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 серпня 2021 року стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (том 3, а.с. 41-43).

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року  ОСОБА_3 , представнику відповідача ОСОБА_2 , відмовлено у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивачки ОСОБА_1 недоплаченого судового збору за вимогу майнового характеру у розмірі, передбаченому законом (том 3, а.с. 56-57).

Вищезгадані рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 серпня 2021 року, додаткове рішення цього ж суду від 20 серпня 2021 року та ухвалу від 14 вересня 2021 року оскаржив відповідач.
Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також задовольнити заяву його представника про стягнення з позивачки ОСОБА_1 недоплаченого судового збору, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Вважає помилковим висновок суду про те, що «в результаті неправомірної поведінки» відповідача стосовно позивачки останній було завдано моральну шкоду, яка полягала у спричиненні позивачці душевних страждань, оскільки відповідач/апелянт «не вчиняв будь-яких протиправних дій відносно Позивача, і про такі конкретні дії щодо конкретного порушеного цивільного права в позові не йдеться» і «будь-які докази того, що слова Відповідача були образливими стороною Позивача не надано».
Вважає, що «у цій справі фактично моральну шкоду стягнуто за оціночні і критичні судження щодо неправильної поведінки ОСОБА_1 з використанням українського порівняльного літературного мовного фразеологізму».
З посиланням на практику ЄСПЛ, вважає, що «допускається оціночне судження і в образливій формі коли воно має під собою достатнє фактичне підґрунтя і не є надмірним, з огляду на ситуацію та обставини, за якими відбувалось поширення таких висловлювань».
Вважає неправомірним посилання суду на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року (залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року), оскільки (як вбачається зі змісту згаданого рішення від 12 листопада 2019 року) згаданим рішенням апелянта «було притягнуто до дисциплінарної відповідальності лише за одну … фразу із вживанням при спілкуванні із ОСОБА_1 слова «собака», а фактично тільки за вживання такого слова, яке було використано (апелянтом) в названому українському фразеологізмі за допомогою якого і критикував таку поведінку ОСОБА_1 стосовно себе».
Вважає, що судом «не зроблено розмежування того чи було в даному випадку фактичне твердження чи оціночне судження».
Вважає, що стягнутий розмір витрат на правову допомогу є не обґрунтованим та не співмірним відповідно до задоволеної позовної вимоги.
Вважає, що висновки суду, викладені в ухвалі Червоноградського міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року, суперечать положенням, які передбачені у пункті 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» (том 3, а.с. 93-110).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість судових рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82).

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи те, що рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області від 22 листопада 2019 року адвоката ОСОБА_2 за одноразове грубе порушення правил адвокатської етики було притягнуто до дисциплінарної відповідальності – з застосуванням до нього дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на один рік.
Як вбачається з мотивувальної частини вищезгаданого рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області від 22 листопада 2019 року, згадана комісія прийшла до висновку про те, що адвокат ОСОБА_2 під час спілкування із ОСОБА_1 «проявив нетактовність, нестриманість, вжив образливі слова. Поведінка його була некоректною». При цьому адвокат ОСОБА_2 визнав використання при спілкуванні з ОСОБА_1 на адресу останньої слова «собака», що «він вважає за допустиме … з огляду на неправомірну (на думку адвоката) поведінку ОСОБА_1 », однак «адвокат не довів, що поведінка скаржниці ОСОБА_1  була протиправною» (том 1, а.с. 12-18). 
Рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 31 січня 2020 року скаргу адвоката ОСОБА_2 залишено без задоволення, а вищезгадане рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області від 22 листопада 2019 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності залишено без змін (том 1, а.с. 19-25).
ОСОБА_2 не погодився з вищезгаданими рішеннями Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області від 22 листопада 2019 року і Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 31 січня 2020 року та оскаржив їх в судовому порядку, подавши до суду адміністративний позов на ці рішення (том 1, а.с. 44-52).
Однак, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року (залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року) ОСОБА_2 у задоволенні вищезгаданого адміністративного позову відмовлено.
Як вбачається з мотивувальної частини вищезгаданого рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року, цим рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, встановлено що поведінка адвоката Бордюка М.Й. стосовно ОСОБА_1 мала «грубий одноразовий характер», за що його вищезгаданими рішеннями кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури правомірно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності (том 2, а.с. 13-33).
За вищенаведених обставин в їх сукупності суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 позивачці ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки 10 000 грн., що відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, як це і передбачено статтею 3 ЦК України. 

ЦПК України встановлено, що: 
-        витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 3 статті 133);
-        витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 1-3 статті 137);
-        суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137);
-        обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137); 
-        судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо) (частини 2 та 8 статті 141). 

Як вбачається з вищенаведеного, стороні, на користь якої ухвалено рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги (або обов`язку такої оплати; п.1 ч.2 статті 137 ЦПК).
Позивачкою в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача на її користь понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. було подано до суду Договір про надання юридичних послуг від 18.06.2020 року (том 3, а.с. 25-26) та Додаткову угоду № 2 до цього договору, згідно якої сторони погодили, що вартість послуг із надання правничої допомоги в цій справі становить фіксовану суму у розмірі 15 000 грн., з яких 7 000 грн. – вартість послуг під час розгляду справи в суді першої інстанції, а 8 000 грн. – вартість послуг із надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції (том 3, а.с. 27), рахунок-фактуру на суму 7 000 грн. та Акт про надання юридичних послуг (том 3, а.с. 28-29), а також і ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Огородник І.І. та Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Огородник І.І. (том 3, а.с. 231-232). 
Як вбачається з протоколів судових засідань по даній справі, адвокат Огородник І.І. приймала участь у судових засіданнях, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.
Принагідно слід зауважити, що (як стверджується матеріалами справи) відповідач затягував розгляд цієї справи.
Додатковим рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 серпня 2021 року заяву представника позивачки про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. задоволено лише частково – у розмірі 3 000 грн., що (на переконання колегії суддів) також відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності.
Вважаючи 3 000 грн. «завищеним» розміром, апелянт (будучи професійним адвокатом) не називає суму, яку він вважав би обґрунтованою. 
За вище наведених обставин в їх сукупності доводи апеляційної скарги стосовно того, що стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. є «завищеним» розміром, також до уваги прийматися не можуть.

У пункті 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» міститься роз`яснення про те, що у випадку, коли в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог. При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. 
Позивачка заявила до відповідача дві позовні вимоги майнового характеру:
-про стягнення майнової шкоди у розмірі 3 195 грн. 84 коп.;
-про стягнення моральної шкоди у розмірі 15 000 грн.
Таким чином, загальна сума позовних вимог складає 18 195 грн. 84 коп.
1 (один) відсоток ціни позову становить 181 грн. 96 коп., однак 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (мінімальний розмір ставки судового збору для фізичної особи, який передбачено пунктом 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір») становить 840 грн. 80 коп., які і були сплачені позивачкою при подачі нею до суду позовної заяви (том 1, а.с. 1).
В той же час, пункт 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» регламентує сплату судового збору за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, однак позивачка вимог немайнового характеру до відповідача не заявляла, а тому доводи апеляційної скарги з посиланням на згадану норму закону до уваги прийматися не можуть. 
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив судові рішення, які є предметом апеляційного оскарження, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування оскаржуваних відповідачем судових рішень відсутні і апеляційну скаргу на ці рішення, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваних судових рішень, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 серпня 2021 року, додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 серпня 2021 року та ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 04 березня 2022 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.