КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

    ____________________________________
Справа  № 360/298/15-ц
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/15601/2021
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                                     
                                                судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                    суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
                                    при секретарі                      Баллі Л.М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року (суддя Міланіч А.М.) за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Форт» про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні, видачу дублікату виконавчого документу та поновлення пропущеного строку пред`явлення його до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Інвест Хаус», до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
встановив:
 
рішенням Бородянського районного суду Київської області від 24 березня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 73 976грн 18коп. та витрати по сплаті судового збору по 369грн 88коп. з кожного.
Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 7 вересня 2020 року замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус». 
У серпні 2021р.ТОВ «ФК Форт» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» на його правонаступника ТОВ «ФК Форт» у справі №360/298/15-ц, видачу дублікатів виконавчих листів щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.
Обґрунтовуючи заяву, ТОВ «ФК Форт» посилалося на те, що 5 листопада 2020 року між ТОВ «ФК «Інвест Хаус» та ТОВ «ФК Форт» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором №58/П/60/2007-840 від 11 травня 2007р., перейшло до ТОВ «ФК Форт».
Також заявник стверджував, що згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_1 відсутні. Крім того, 
                                                                     
згідно з актом приймання-передачі документів, оригінали виконавчих документів втрачені. Таким чином, ПАТ «КБ «Надра» не міг передати ТОВ «ФК «Інвест Хаус», а згодом і ТОВ «ФК Форт» оригінал виконавчого документа, а тому за таких обставин місцезнаходження оригіналу виконавчого документу невідоме, оскільки такий ні в органі виконавчої служби, ні в розпорядженні кредитора не перебуває.
Заявник вважав, що початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» унеможливив пред`явлення виконавчого документа до виконання, що призвело до пропущення процесуальних строків, що виключає наявність вини ТОВ «ФК Форт», як правонаступника банку, та є поважною причиною пропуску такого строку і підставою для поновлення пропущеного строку.
Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року заяву задоволено частково.Замінено стягувача ТОВ «ФК «Інвест Хаус» у виконавчому провадженні щодо примусового виконання рішення Бородянського районного суду Київської області від 24 березня 2015 року у цивільній справі №360/298/15-ц за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на ТОВ «ФК Форт». Видано ТОВ «ФК Форт» дублікат виконавчого листа на виконання рішення Бородянського районного суду Київської області від 24 березня 2015 року у цивільній справі 360/298/15-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором. В іншій частині заяву залишено без задоволення.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, оскільки заявник не повідомив суду про те, що попередній стягувач ТОВ «ФК «Інвест Хаус» вже звертався з аналогічною заявою в 2020 році до Бородянського районного суду Київської області і відповідно до ухвали суду від 7 вересня 2020 року заяву було задоволено частково, а саме замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Інвест Хаус» у справі №360/298/15-ц, але в іншій частині заяви було відмовлено. Підставою для такої відмови стало те, що борг стягувачем, за яким було ПАТ «КБ «Надра», був проданий ТОВ «ФК «Інвест Хаус» після закінчення строку пред`явлення виконавчого документу для примусового стягнення, а тому відповідно підстав для поновлення строку та видачі дублікату виконавчого документу не було. При цьому 5 листопада 2020 року ТОВ «ФК «Інвест Хаус» уклав із заявником договір про відступлення боргу (купівлі-продажу) прав вимоги, але при цьому відсутній був виконавчий лист і підстав для видачі дубліката на даний час заявник не навів.
ОСОБА_1 зазначає, що в реєстрі виконавчих проваджень було виявлено наявність виконавчого провадження № 63301694, відкритого 13 жовтня 2020 року, де стягувачем значиться ТОВ «ФК «Інвест Хаус», при цьому відповідно до ухвали Бородянського районного суду Київської області від 7 вересня 2020 року вказаній компанії було відмовлено у видачі дублікату виконавчого документу та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу для примусово виконання, що взагалі є порушенням закону.
Також скаржник стверджує, що підстави для стягнення боргу відсутні, так як за борговим зобов`язанням банком було звернуто стягнення на заставне майно - автомобіль, і таким чином борг був погашений. Так як заставне майно було арештовано відповідно до постанови державного виконавця у виконавчому провадженні №52511477 та оголошено в розшук, то саме у виконавчому провадженні вказаний автомобіль був вилучений у боржника та поміщений на штрафний майданчик для подальшої його реалізації в лютому 2017 року, тому боржники вважали, що їх борг був погашений шляхом продажу заставного майна, а саме автомобіля ВАЗ21104 д.н.з. НОМЕР_1 .
                                                                     
Боржник посилався на те, що під час судового розгляду дізнався, що 31 грудня 2018 року виконавчий лист без виконання був повернутий стягувачу, тобто ПАТ «КБ «Надра», з тих підстав, що автомобіль не був знайдений, тому у боржників виникла необхідність вияснити ці обставини і вони звернулися із заявою до начальника управління патрульної служби в м. Києві 28 вересня 2021 року для пошуку вилученого у них автомобіля, тому вважав ухвалу суду передчасною. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК Форт» просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що боржник не надав доказів, що у рамках виконавчого провадження №52511477 був реалізований заставний автомобіль, а також, що отримані кошти перераховані в рахунок погашення боргу. Відповідно заборгованість за кредитним договором №58/П/60/2007-840 від 11 травня 2007 року не погашена, а отже, зобов`язання не виконано.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.96-100 т.3), у судове засідання не з`явилися, клопотання про його відкладення не подали, представник ТОВ «ФК Форт» у відзиві на апеляційну скаргу просив розглядати справу у відсутність представника товариства, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що рішенням Бородянського районного суду Київської області від 24 березня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 73 976грн 18коп. та витрати по сплаті судового збору по 369грн 88коп. з кожного.
На виконання рішення суду 29 березня 2016 року Бородянським районним судом Київської області були видані два виконавчі листи, які отримані стягувачем ПАТ «КБ «Надра» 4 квітня 2016 року (с.с.110-114 т.1).
Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 7 вересня 2020 року замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус», відмовлено у видачі дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання. 
5 листопада 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» та ТОВ «ФК Форт» укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гороховою Н.В., за умовами якого первісний кредитор/первісний заставодержатель відступив новому кредитору/новому заставодержателю належні первісному кредитору, а новий кредитор набув права вимоги та майнові права первісного кредитора до позичальників, заставодавців та поручителів, які виникають у нового кредитора у зв`язку із набуттям прав на умовах цього договору, зазначених у додатках до цього договору, які є невід`ємною частиною цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту), договорами поруки, договорами застави та всіма іншими похідними договорами з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатках № 1-13 до цього договору.
Пунктом 2.1.3 договору сторони визначили, що права вимоги переходять до нового кредитора в день підписання цього договору, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості за основними договорами та зобов`язань  боржників, в тому числі заставодавців, поручителів стосовно 
                                                             
їх зобов`язань за договорами забезпечення.
Відповідно до реєстру договорів, права вимоги за якими були відступлені, до ТОВ «ФК Форт» перейшло право вимоги до боржника/заставодавця ОСОБА_1 за кредитним договором від 11 травня 2007 року № 58/П/60/2007-840 та до поручителя ОСОБА_1 за договором поруки.
Платіжним дорученням № 333 від 6 листопада 2020 року ТОВ «ФК Форт» перерахувало ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» оплату за відступлення прав вимоги у розмірі 473 245грн.
Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «ФК Форт» у поновленні строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд першої інстанції виходив з того, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не закінчився.
Ухвала суду в цій частині не оскаржується, тому відповідно до положень ч. 1ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.
Задовольняючи заяву в частині заміни стягувача та видачі дублікату виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ФК Форт» на підставі договору відступлення прав вимоги набуло право вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_1 за кредитним договором, а з оглянутого у судовому засіданні виконавчого провадження № 52511477 встановлено, що виконавчий лист повернутий стягувачу ПАТ «КБ «Надра» 31 грудня 2018 року, однак ним не отриманий, а відтак є втраченим.
Проте колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з пунктом 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.
Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права 
                                                                        
первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).
За змістом частини першої статті 512 ЦК України відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); в) факторингу (глава 73 ЦК України).
Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи з цих норм права, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У разі заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11, та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 зазначено, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи і заміна її новим кредитором у справі, що проводиться відповідно до статті 55 ЦПК України.
Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі 
                                                                         
правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 зробила висновок, що  на стадії виконавчого провадження, як на завершальній стадії судового провадження, можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. З огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Відповідно до відкриття виконавчого провадження можливою є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі.
ТОВ «ФК Форт» суду першої інстанції наданий договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та майнових прав від 5 листопада 2020 року, згідно якого товариство набуло право кредитора за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором та до ОСОБА_1 за договором поруки,  тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про заміну стягувача.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів незаконності ухвали суду першої інстанції в цій частині, тому колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування ухвали суду в частині задоволення заяви про заміну стягувача.
Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди боржника із ухвалою суду про видачу дублікату виконавчого листа на виконання рішення Бородянського районного суду Київської області від 24 березня 2015 року.
Перевіряючи ухвалу суду в цій частині, апеляційний суд зазначає про наступне.
Згідно підпункту 17.4 пункту 17 розділу XIII перехідних положень ЦПК України у редакції закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.
На час видачі виконавчих листів (29 березня 2016 рік) був чинним Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, який визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, та строки пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 24 березня 2015 року набуло законної сили 23 вересня 2015 року, тому згідно законодавства, чинного на момент набрання законної сили рішенням суду, виконавчі документи могли бути пред`явлені до виконання до 23 вересня 2016 року.
Як зазначив суд першої інстанції, з оглянутого ним виконавчого провадження № 52511477, державним виконавцем Бородянського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області 4 жовтня 2016 року було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 360/298/15-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості у сумі 74 346грн 06коп. 31 грудня 2018 
                                                                      
року начальником Бородянського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області була винесена постанова про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Разом з цим, суд першої інстанції не перевірив, стосовно якого боржника було відкрито вказане виконавче провадження.
З даних автоматизованої системи виконавчого провадження, доступ до якої є вільним, апеляційним судом встановлено, що виконавче провадження № 52511477 було відкрито стосовно боржника ОСОБА_1 .
Згідно п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 5 жовтня 2016 року, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.
Частина 5 вказаної норми передбачає, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.
Частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Як зазначав боржник ОСОБА_1 , у реєстрі виконавчих проваджень наявні відомості про виконавче провадження № 63301694, яке відкрито 13 жовтня 2020 року.
З даних автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що 13 жовтня 2020 року приватним виконавцем Крегул І.І. відкрито виконавче провадження стосовно боржника ОСОБА_1 , стягувачем за яким є ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус».
Отже, стягувач ТОВ «ФК «Інвест Хаус», який був правонаступником ПАТ «КБ «Надра», отримав від банку виконавчий лист на боржника ОСОБА_1 , який був повернутий постановою начальника Бородянського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 31 грудня 2018 року, та пред`явив його до повторного виконання, а відтак висновки суду першої інстанції про втрату вказаного виконавчого листа та наявність підстав для видачі його дублікату, є помилковими.
Разом з цим, матеріали справи не містять будь-яких доказів пред`явлення виконавчого листа стосовно боржника ОСОБА_1 до виконання, як ПАТ «КБ «Надра», так і його правонаступником ТОВ «ФК «Інвест Хаус», хоча матеріали справи містять відомості про отримання 4 квітня 2016 року ПАТ «КБ «Надра» двох виконавчих листів (с.с.114 т.1). 
Однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.
Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для 
                                                                               
пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11, у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Суд першої інстанції відмовив ТОВ «ФК Форт» у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, товариство ухвалу суду не оскаржило, а відтак апеляційний суд не має правових підстав для перегляду ухвали суду першої інстанції в цій частині.
Враховуючи, що судом не був поновлений строк для пред`явлення виконавчого документа, виданого стосовно боржника ОСОБА_1 , висновок суду першої інстанції, що вказаний виконавчий лист був повернений стягувачу постановою державного виконавця від 31 рудня 2018 року, не відповідає обставинам справи, колегія суддів вважає, що правові підстави для видачі дубліката зазначеного виконавчого листа відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною 3 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в частині вирішення питання про видачу дублікату виконавчого листа неповно з`ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права та допущенні порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому ухвала суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого документа. В іншій частині ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і скасуванню не підлягає.
Вимоги апеляційної скарги про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції, задоволенню не підлягають, так як не ґрунтуються на положеннях чинного процесуального права, оскільки апеляційний суд таких повноважень не має.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд 

постановив:
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
            Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року в частині видачі дублікату виконавчого листа на виконання рішення Бородянського районного суду Київської області від 24 березня 2015 року у цивільній справі 360/298/15-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення.
            У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія  «Форт» про видачу дублікату виконавчого документа відмовити.
            Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року в частині заміни стягувача залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 січня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                    І.М. Рейнарт

Судді                                                                       Г.М. Кирилюк

                                                                                Т.А. Семенюк