ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року	Львів	Справа № 260/3843/21 пров. № А/857/19817/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                     Сеника Р.П.,  
суддів                                                                           Судової-Хомюк Н.М., Носа С.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Громадянина Італії ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі № 260/3843/21 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Закарпатській області до Громадянина Італії ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу,-

суддя в 1-й інстанції –Калинич Я.М.,
час ухвалення рішення – 30.09.2021 року,
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС у Закарпатській області звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг по платежу 50 18010900 “Орендна плата з фізичних осіб” у розмірі 320231,04 грн. в т.ч. пеня 11235,93 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно даних ГУ ДФС у Закарпатській області станом на 03.08.2021 року за фізичною особою ОСОБА_1 рахується заборгованість по платежу 50 18010900 “Орендна плата з фізичних осіб”.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі № 260/3843/21 позовні вимоги задоволено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу за наявності на розгляді в суді загальної юрисдикції аналогічної справи з тим самим предметом.
Просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі № 260/3843/21 та прийняти нове, яким залишити позовні вимоги без розгляду.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 03.08.2021 року за відповідачем обліковується заборгованість зі сплати адміністративних штрафів та санкцій на суму 320231,04 грн.
Зважаючи на те, що відповідачем сума податкового боргу станом на день звернення позивача з даним позовом добровільно не сплачена, суд першої інстанції дійшов висновку, що заборгованість позивача у сумі 320231,04 грн підлягає стягненню в судовому порядку.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідно до Ідентифікаційних даних, з 12.11.2018 року зареєстрований як фізична особа-підприємець. 
Встановлено, що податковий борг у відповідача виник у зв`язку з несплатою у строки визначені ПКУ грошового зобов`язання, нарахованого:
- податковим повідомленням-рішенням №221085-1306-0709 від 23.03.2018 року форми “Ф”, строк сплати 07.10.2018 року по платежу “Орендна плата з фізичних осіб” у розмірі 76158,68 грн.;
- податковим повідомленням-рішенням №0020575207 від 20.11.2018 року форми “Ш”, терміном сплати до 06.12.2018 року по платежу “Орендна плата з фізичних осіб” у розмірі 17061,65 грн.;
- податковим повідомленням-рішенням №268464-5233-0709 від 13.11.2019 року форми “Ф”, терміном сплати до 01.07.2021 року (після судового оскарження) по платежу “Орендна плата з фізичних осіб” у розмірі 123751,82 грн.;
- податковим повідомленням-рішенням №79027-5233-0709 від 13.05.2020 форми “Ф”, терміном сплати до 29.08.2020 року по платежу “Орендна плата з фізичних осіб” у розмірі 92022,96 грн.
Відповідачем ні в адміністративному, ні в судовому порядку не оскаржено податкові повідомлення-рішення №221085-1306-0709 від 23.03.2018 року, №0020575207 від 20.11.2018 року, №79027-5233-0709 від 13.05.2020 року.
Підставою винесення податкового повідомлення-рішенні №0020575207 від 20.11.2018 року форми “Ш” по платежу “Орендна плата з фізичних осіб”, яким визначено штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 17061,65 грн., слугував акт від 20.11.2018 року №290/5207/2182423675 про результати камеральної перевірки з питань строку сплати грошового зобов`язання з податків та зборів фізичної особи ОСОБА_1 .
Вказаним Актом перевірки було встановлено, що фізична особа ОСОБА_1 несвоєчасно сплачував орендну плату за землю з фізичних осіб, чим порушив п. 57.3 ст. 57 ПК України.
Податкове повідомлення-рішення №268464-5233-0709 від 13.11.2019 року форми “Ф” про визначення грошового зобов`язання у розмірі 123751,82 грн. було оскаржено відповідачем до суду.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.08.2020 року №260/238/20 у задоволенні позовних вимог було відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2020 року пров. № А/857/11382/20 апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.08.2020 року по справі №260/238/20 - без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 25.01.2021 року пров. №К/9901/1240/21 касаційну скаргу відповідача на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.08.2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2020 року у справі № 260/238/20 повернуто особі, яка її подала.
Відповідачу було нараховано пеню у розмірі 11235,93 грн., яка ним не погашена.
Отже, вказана сума залишається відповідачем несплаченою в повному обсязі.
Крім того, заборгованість відповідача підтверджується розрахунком заборгованості та обліковою карткою платника податків, відповідно до яких станом на 03.08.2021 року за відповідачем обліковується заборгованість зі сплати орендної плати з фізичних осіб на суму 320231,04 грн.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Як передбачено статтею 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Вимогами підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк.
Виконанням податкового обов`язку згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом 57.1 ст. 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України землекористувачами є юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким згідно із законом надано у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п. 288.2 ст. 288 Податкового кодексу України).
Об`єктами оподаткування земельним податком є (п. 270.1 ст. 270 Податкового кодексу України) - земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), що знаходяться у власності; земельна ділянка, надана в оренду (п. 288.3 ст. 288 Податкового кодексу).
Згідно до п. 286.2 ст. 286 розділу XIII ПКУ платники плати за землю самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 ПКУ, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій.
Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (п. 287.3 ст.287 розділу XIII ПКУ).
Як встановлено судом, станом на 03.08.2021 за відповідачем рахується податковий борг на суму 320231,04 грн по платежу орендна плата з фізичних осіб.
Як підтверджено матеріалами справи, податковим органом були винесені податкові повідомлення-рішення №221085-1306-0709 від 23.03.2018 року по платежу “Орендна плата з фізичних осіб” у розмірі 76158,68 грн.; №0020575207 від 20.11.2018 року по платежу “Орендна плата з фізичних осіб” у розмірі 17061,65 грн.; №268464-5233-0709 від 13.11.2019 року по платежу “Орендна плата з фізичних осіб” у розмірі 123751,82 грн.; №79027-5233-0709 від 13.05.2020 року по платежу “Орендна плата з фізичних осіб” у розмірі 92022,96 грн.
Відповідачем ні в адміністративному, ні в судовому порядку не оскаржено податкові повідомлення-рішення №221085-1306-0709 від 23.03.2018 року, №0020575207 від 20.11.2018 року, №79027-5233-0709 від 13.05.2020 року.
Відтак податковий борг по таким податковим повідомленням-рішенням є узгодженим та не погашеним відповідачем.
Згідно п.59.1 ст.59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно матеріалів справи, відповідачу надсилалась податкова вимога від 19.10.2020 №3011-13 та отримана ним 29.10.2020 року.
Вказана податкова вимога платником податків у визначеному законом порядку не оскаржена та недійсною не визнана. В добровільному порядку заборгованість відповідач не погасив.
Згідно із п.59.5 ст.59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Відповідно до припису норми п.п.14.1.137 п.14.1 ст.14 ПК України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Пунктом 87.1 статті 87 ПК України передбачено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти.
Згідно пункту 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
З урахуванням викладеного норми статей 95 - 99 Податкового кодексу України можуть застосовуватися до процедури стягнення податкового боргу з фізичних осіб лише в тій частині, що не суперечить вимогам пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України.
Так, згідно пп. 97.4.3. п.97.4 ст.97 ПК України особою відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платника податків стосовно фізичної особи - підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, - є така фізична особа.
Таким чином, вирішуючи даний спір по суті, судом враховано, що процедура стягнення податкового боргу з фізичної особи може ініціюватися виключно через звернення органу стягнення з відповідним позовом. При цьому окремі процедури стягнення коштів за податковим боргом та продажу майна, що перебуває в податковій заставі, не застосовуються, а виконання рішення суду про стягнення податкового боргу з фізичної особи - платника податків здійснюється не податковими органами, а державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Судом також вірно зазначено, що станом на день розгляду справи сума податкового боргу відповідача в розмірі 320231,04 грн є узгодженою та у встановлені законом строки не сплаченою, тому відповідно до пп.14.1.175 п. 14 ст.14 ПК України визнається сумою податкового боргу. Доказів зворотного відповідачем всупереч вимогам ст. 77 КАС України не надано.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Громадянина Італії ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі № 260/3843/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 20.01.2022 року