Ухвала
Іменем України    
    
21 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 522/21026/16-ц
провадження № 61-20482ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я., Сєвєрової Є. С., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, у якому просив суд визнати договір купівлі-продажу автомобіля, укладений 30 березня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , недійсним.
У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння, у якому просив суд витребувати йому зазначений автомобіль із чужого незаконного володіння.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року первісний позов ОСОБА_3 задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Audі Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в Сервісному центрі МВС України №5142 30 березня 2016 року; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.
Постановою апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року залишено без змін. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 30 березня 2017 року, ОСОБА_1 , будучи особою, яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року у зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, ставила питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову.
Постановою апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року скасовано, прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Постановою Верховного Суду від 15 липня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року закрито. 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 оскаржуваним судовим рішенням не вирішувалось, відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України апеляційне провадження підлягає закриттю.
ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 16 грудня 2021 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року, у якій просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, а справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд. При цьому посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що суд дійшов передчасного висновку щодо закриття апеляційного провадження, не з`ясував, які права та інтереси скаржника вирішені судом першої інстанції. Наявність правового зв`язку права та інтересу скаржника, як особи, яка не брала участі у справі, із спірним рішенням є очевидним та безумовним.
У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі,  ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження. Щодо підстав для поновлення строку на касаційне оскарження зазначає, що оскаржену ухвалу апеляційного суду отримано нею 20 листопада 2021 року. На підтвердження вказаних обставин надано копію конверта, який адресований апеляційним судом представнику ОСОБА_6 зі штрихкодовим ідентифікатором № 6530010387435.
Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року). 
У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений із поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 18 серпня 1994 року, дані про чинність шлюбу на час вчинення спірного правочину відсутні.
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 16 жовтня 2009 року, дані про чинність шлюбу на час вчинення спірного правочину відсутні.
07 травня 2007 року автомобіль марки «Audі Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , № шасі (кузова) НОМЕР_2 зареєстровано на праві власності ОСОБА_4 
30 березня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки «Audі Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 (транспортний засіб перереєстровано на нового власника ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу в Територіальному сервісному центрі №5142).
30 березня 2016 року автомобіль марки «Audі Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , № шасі (кузова) НОМЕР_2 зареєстровано на праві власності ОСОБА_5 
28 липня 2016 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_5 розписку, за змістом якої він - ОСОБА_3 взяв у тимчасове користування в ОСОБА_5 належний останньому автомобіль марки «Audі Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зобов`язався його повернути в технічно справному стані.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2017 року, за позовом ОСОБА_3 визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Audі Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в Сервісному центрі МВС України №5142 30 березня 2016 року.
В касаційному порядку рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2017 року не оскаржувалось.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2018 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2017 року щодо автомобіля «Audі Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
13 березня 2018 року автомобіль марки «Audі Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , № шасі (кузова) НОМЕР_2 зареєстровано на праві власності ОСОБА_8 (транспортний засіб перереєстровано на нового власника ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу в Територіальному сервісному центрі №4647).
03 травня 2018 року автомобіль марки «Audі Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , № шасі (кузова) НОМЕР_2 зареєстровано на праві власності ОСОБА_9 (транспортний засіб перереєстровано на нового власника ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу в Територіальному сервісному центрі №4641).
19 липня 2018 року апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року подано ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, але посилалась на те, що суд вирішив питання про її права на автомобіль марки «Audі Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який в силу придбання ОСОБА_5 у шлюбі з нею розглядає як спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_5 та її ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції встановив, що судове рішення, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля та відмовлено у витребуванні автомобіля з чужого незаконного володіння, набрало законної сили 20 грудня 2017 року після перегляду в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_5 . В касаційному порядку ОСОБА_5 чи інші учасники справи рішення судів першої та апеляційної інстанції не оскаржували. На час звернення ОСОБА_1 , яка не брала участі в справі, до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції спірний транспортний засіб вже був власністю іншої особи, а саме ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
За вимогами первісного позову спірним є договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Сторонами спірного правочину є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , щодо ОСОБА_1 , то вона не є стороною спірного правочину, тому в якості відповідача до участі в справі залученню не підлягала.
Позивачем за вимогами зустрічного позову про витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння є ОСОБА_5 , який пред`явив вимоги як власник, при цьому зустрічний позов не містить жодних посилань на право власності ОСОБА_1 (в тому числі й спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_1 як подружжя), ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 не зверталася до суду з позовними вимогами про витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння, ОСОБА_1 не подавала до суду першої інстанції заяву про залучення її до участі в справі в якості третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору.
ОСОБА_5 , який не оскаржив в касаційному порядку рішення суду першої та апеляційної інстанції про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та про відмову у витребуванні транспортного засобу з чужого незаконного володіння, тим самим погодився з тим, що укладений 30 березня 2016 року між ОСОБА_4 та ним, ОСОБА_5 , договір купівлі-продажу автомобіля є недійсним.
ОСОБА_1 не заявляла про порушення свого права на автомобіль під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій. ОСОБА_5 не посилався на те, що оскарженням договору купівлі-продажу транспортного засобу, рівно як і відмовою у витребуванні транспортного засобу, порушуються права ОСОБА_1 .
Вирішення судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 лише самим посиланням на те, що спірний правочин купівлі-продажу транспортного засобу укладено ОСОБА_5 у шлюбі, не є доведеним.
Суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції.
При цьому, якщо обставини вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі в справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків».
У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Встановивши, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року не вирішувалось питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків ОСОБА_1 , апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про закриття апеляційного провадження. 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Згідно частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Одеського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року. 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                              І. О. Дундар 
 
                                                                                                                 Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                       М. М. Русинчук