Ухвала
Іменем України
 
15 лютого 2022 року
м. Київ
 
справа № 381/4394/19
провадження № 61-21166ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Фастівської міської ради Київської області, Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, про зобов`язання вчинити дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив зобов`язати керівника юридичної особи Фастівської міської ради Нетяжука М. В. ініціювати скасування рішення Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 24 травня 2016 року № 253 «Про включення до числа службових житлових приміщень квартири АДРЕСА_1 та закріплення її за Фастівським відділенням поліції Головного управління Національної поліції в Київській області» та рішення від 20 липня 2018 року № 328 «Про видачу ордера на вселення до службової квартири начальнику Фастівського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Київській області підполковнику міліції М`ячикову С. П.».
 
Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2013 року зобов`язано Виконавчий комітет Фастівської міської ради позачергово забезпечити його житлом, однак вказане рішення суду не виконано навіть після того, як рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2014 року двокімнатна квартира АДРЕСА_1 була передана територіальній громаді міста Фастова. Замість того, щоб направити зазначену квартиру на виконання рішення суду щодо забезпечення житлом його сім`ї, Виконавчий комітет Фастівської міської ради прийняв рішення від 24 травня 2016 року № 253 про переведення згаданої квартири у службову для Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, а у 2018 році видав ордер на проживання в цій квартирі начальнику Фастівського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_2 із сім`єю у складі трьох осіб. Вказаними рішеннями порушені його права.
 
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року, позов залишено без задоволення.
 
Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позивач не довів порушення його прав та законного інтересу, а матеріали справи не містять доказів того, що прийняття оскаржуваних рішень безпосередньо унеможливили виконання рішення суду щодо позачергового забезпечення позивача житлом. Також позивач не надав належних та допустимих доказів того, що переведення квартири у службову та надання ордера іншій особі, враховуючи механізм надання службового житлового приміщення, який не залежить ні від перебування на квартирному обліку, ні від додержання черговості та пільг, свідчать про неправомірність дій відповідача в частині прийняття оскаржуваних рішень. З огляду на сукупність досліджених доказів суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 
 
21 грудня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 січня 2022 року справу призначено судді-доповідачеві Стрільчуку В. А., судді, які входять до складу колегії: Карпенко С. О., Ігнатенко В. М.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків,  а саме – заявнику необхідно було подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу із зазначенням в ній передбаченої (передбачених) статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга. При цьому заявнику було роз`яснено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
03 лютого 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду через систему «Електронний Суд» касаційну скаргу на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
 
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 лютого 2022 року справу призначено судді-доповідачеві Стрільчуку В. А., судді, які входять до складу колегії: Ігнатенко В. М., Фаловська І. М. Проведення повторного автоматичного визначення судді відбулося у зв`язку з відпусткою судді Карпенко С. О.
 
Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 203/1784/16-ц, про те, що ненадання позивачу як інваліду війни житла протягом 24 років перебування на обліку є грубим порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів, від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19, про те, що суди обґрунтованого виходили з того, що квартирно-експлуатаційний відділ міста Харкова не надав доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності клопотання командира військової частини з цього приводу. Немотивована бездіяльність квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а посилання відповідача на необхідність дотримання черговості при вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки позивач вже забезпечений службовим житлом у порядку черговості. Також суди не врахували висновків, викладених в рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року у справі № 160/3586/19, про те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої та абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Судами встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2013 року у справі № 381/4825/13-ц задоволено позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Фастівської міської ради про забезпечення житлом. Зобов`язано Виконавчий комітет Фастівської міської ради позачергово забезпечити житлом ОСОБА_1 , до складу сім`ї якого входять: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
 
ОСОБА_1 включений до списку квартирного обліку на першочергове отримання житла.
 
17 квітня 2019 року на засіданні громадської комісії з житлових питань при Виконавчому комітеті Фастівської міської ради було обговорене питання щодо позачергового забезпечення ОСОБА_1 житлом та прийнято рішення про надання ОСОБА_1 вільних кімнат № 1-10 та АДРЕСА_2 .
 
Оскільки 17 квітня 2019 року ОСОБА_1 не з`явився на засідання громадської комісії з житлових питань при Виконавчому комітеті Фастівської міської ради, то 22 квітня 2019 року йому було вручено лист щодо отримання згоди на заселення в зазначені кімнати. У місячний термін ОСОБА_1 не надав згоди на його заселення та не звернувся до Комунального підприємства «Фастівська житлово-експлуатаційна контора»  щодо укладання договору найму кімнат.
 
30 травня 2019 року ОСОБА_1 повторно надіслано лист щодо можливості заселення ним кімнат № 1-10 та АДРЕСА_2 .
 
Станом на 17 вересня 2020 року ОСОБА_1 не надав згоди на заселення в запропоновані йому вільні кімнати в гуртожитку на АДРЕСА_3 .
 
На час розгляду справи в розпорядженні Виконавчого комітету Фастівської міської ради відсутнє вільне житло для забезпечення ОСОБА_1 та його повнолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2013 року у справі № 2/381/1474/13.
 
Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив зобов`язати керівника юридичної особи Фастівської міської ради Нетяжука М. В. ініціювати скасування рішення Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 24 травня 2016 року № 253 «Про включення до числа службових житлових приміщень квартиру АДРЕСА_1 та закріплення її за Фастівським відділенням поліції Головного управління національної поліції в Київській області» та рішення від 20 липня 2018 року № 328 «Про видачу ордера на вселення до службової квартири начальнику Фастівського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Київській області підполковнику міліції ОСОБА_2 ».
 
Рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 24 травня 2016 року № 253 квартира АДРЕСА_1 була включена до числа службових жилих приміщень та закріплена за Фастівським відділенням поліції Головного управління Національної поліції в Київській області. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказана квартира належить Фастівській міській раді.
 
На підставі рішення Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 20 липня 2018 року № 328  та ордера № 1 ОСОБА_2 та члени його родини вселилися у службову квартиру АДРЕСА_1 . Вказане рішенням Виконавчого комітету винесене за результатами розгляду клопотання начальника Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про надання ОСОБА_2 в користування службового житла. На час вселення у квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_2 проходив службу в Головному Управлінні Національної поліції в Київській області та обіймав посаду начальника Фастівського відділення Васильківського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Київській області. Крім того, у службовій квартирі АДРЕСА_1 спільно з ОСОБА_2 проживає його дружина і малолітня донька  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанції виходили з того, що відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому, обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. Відсутність порушеного права та інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
 
Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 14 березня 2018 року у справі                         № 495/4516/15-ц (провадження № 61-410св17).
 
Встановивши, що позивач не довів порушення його прав та законного інтересу, а матеріали справи не містять доказів того, що прийняття оскаржуваних рішень безпосередньо унеможливили виконання рішення суду щодо позачергового забезпечення позивача житлом, суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
 
При цьому висновки судів попередніх інстанцій в цій справі узгоджуються з вищевикладеними правовими висновками Верховного Суду у справі                          № 495/4516/15-ц.
 
Також суди правильно зазначили про недоведення позивачем того, що переведення квартири у службову та надання ордера іншій особі, враховуючи механізм надання службового житлового приміщення, який не залежить ні від перебування на квартирному обліку, ні від додержання черговості та пільг, свідчать про неправомірність дій відповідача в частині прийняття оскаржуваних рішень. Оскаржувані позивачем рішення Виконавчого комітету Фастівської міської ради є індивідуальними актами. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі № 440/759/19 зазначено, що індивідуальний акт – акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк. Право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або прав, свобод та інтересів якої воно безпосередньо стосується.
 
Посилання заявника на постанови Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 203/1784/16-ц та від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19 не заслуговує на увагу, оскільки вибіркове відображення в касаційній скарзі частин цих постанов, присвячених оцінці доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій в цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування, так як висновки, на які послався заявник, не є висновками Верховного Суду щодо застосування норм права. Крім цього, встановлені у справах № 203/1784/16-ц, № 636/1514/19 обставини не є подібними до обставин, встановлених судами попередніх інстанцій в цій справі. Так, предметом позову у справі № 203/1784/16-ц було зобов`язання надати житло, а у справі № 636/1514/19 – визнання права на виключення квартири з числа службових для забезпечення сім`ї постійним житлом. Тобто, на відміну від цієї справи, у справах                             № 203/1784/16-ц, № 636/1514/19 позивачі не оскаржували індивідуальні акти органу місцевого самоврядування, прийняті на виконання владних управлінських функцій, які стосуються прав та інтересів визначених в актах осіб.
 
Судове рішення у справі № 160/3586/19, на яке також послався заявник, не є постановою Верховного Суду і стосується відмінних від цієї справи правовідносин, а саме – здійснення перерахунку пенсійних виплат. В цій справі таких вимог не заявлено.
 
Таким чином, висновки судів попередніх інстанції в цій справі не суперечать висновкам Верховного Суду в судових рішеннях, на які послався заявник, натомість узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 14 березня 2018 року у справі № 495/4516/15-ц. В цілому доводи касаційної скарги зводяться до опису заявником встановлених в цій справі обставин з нерелевантним посиланням на висновки Верховного Суду в інших справах.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Фастівської міської ради Київської області, Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, про зобов`язання вчинити дії.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	В. А. Стрільчук   В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	І. М. Фаловська