Ухвала
Іменем України 
14 лютого 2022 року
м. Київ
Справа № 128/2392/14-к
Провадження № 51 – 5992 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 28 травня 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 15 вересня 2021 року щодо нього,
встановив:
Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 28 травня 2021 року, залишеним без зміни ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 вересня 2021 року, ОСОБА_4 виправдано за ст. 125 ч. 1 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину відносно потерпілого ОСОБА_5 . Цим же вироком ОСОБА_4 засуджено за ст. 125 ч. 1 КК України відносно потерпілої           ОСОБА_6 до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ст. 49 ч. 1, ст. 74 ч. 5 КК України ОСОБА_4 звільнено від призначеного за ст. 125 ч. 1 КК України покарання у виді штрафу у зв`язку із закінченням строку давності. 
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд обвинувального вироку та ухвали апеляційного суду щодо нього в касаційному порядку.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2021 року зазначену касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без руху, вказано на її недоліки та встановлено п`ятнадцятиденний строк на їх усунення. Зокрема, засудженому було зазначено, що він в порушення вимог ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України у касаційній скарзі не зазначив в чому саме, на його думку, полягає незаконність чи необґрунтованість вироку та ухвали відповідно до положень ст. 438 ч. 1 КПК України. За таких обставин засудженому було вказано про необхідність послатися на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на його думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції із врахуванням вимог ст. 438 ч. 1 КПК України. Крім того, засудженому було вказано про те, що обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в його касаційній скарзі, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
На виконання ухвали касаційного суду від 21 грудня 2021 року засуджений ОСОБА_4 у встановлений йому строк повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою в новій редакції, проте недоліків касаційної скарги поданої ним вперше не усунув.
Касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 за своїм змістом та доводами аналогічна касаційній скарзі, поданій ним вперше та яка ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2021 року була залишена без руху. В порушення вимог ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України у касаційній скарзі засуджений оскаржує невідповідність висновків судів обох інстанцій фактичним обставинам кримінального провадження, при цьому так і не зазначає в чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість вироку та ухвали відповідно до положень ст. 438 ч. 1 КПК України і доводи на обґрунтування цього. При цьому засуджений, посилаючись лише на вимоги КПК України, цитуючи їх, не вказує на конкретні порушення закону при винесенні судового рішення та не наводить відповідного обґрунтування із зазначенням конкретних даних і обставин у цьому кримінальному провадженні, які, на його думку, є підставою для скасування або зміни судових рішень відповідно до ст. 438 ч. 1 КПК України. 
Засуджений у касаційній скарзі в новій редакції повторно оскаржує неповноту судового розгляду, невідповідність висновків судів, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України, що відповідно до ст. 438 ч. 1 КПК України не є предметом перегляду суду касаційної інстанції. Крім того, засуджений у касаційній скарзі посилається на допущені судами порушення вимог ЦПК України, який не застосовується у кримінальному провадженні. 
Таким чином, засуджений ОСОБА_4 вказаних вимог щодо своєї касаційної скарги не виконав та усіх недоліків своєї касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 21 грудня 2021 року, не усунув. 
За обставин того, що засуджений ОСОБА_4 не усунув недоліків своєї касаційної скарги, яка була залишена без руху, його касаційна скарга підлягає поверненню на підставі ст. 429 ч. 3 п. 1 КПК України.
Повернення касаційної скарги не позбавляє права засудженого ОСОБА_4 на повторне звернення в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Керуючись ст.ст. 427, 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 28 травня 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 15 вересня 2021 року щодо нього повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3