Справа № 433/1063/20 
Провадження № 22-ц/810/129/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2022 року м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Луганської В.М., Стахової Н.В.
секретаря судового засідання Сінько А.І.
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 09 грудня 2020 року, ухваленого у складі судді Певної О.С. у смт. Троїцьке Луганської області за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі,
                                               
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
03 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Троїцького районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 09.09.2015 вона звернулась до Троїцького районного суду Луганської області з позовом про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. 28 жовтня 2015 року рішенням Троїцького районного суду Луганської області її позовні вимоги задоволено частково, і сума аліментів в твердій грошовій сумі склала менше тієї суми, яку вона просила в позовній заяві. Відповідач не погодився з рішенням суду і повідомив їй про те, що він самостійно буде сплачувати аліменти в сумі, яку він вважає необхідною для утримання дитини. Таким чином, відповідач добровільно сплачує аліменти кожного місяця в сумі від 6000 до 10 000 грн. Позивач вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в більшій сумі, в зв`язку з чим просила суд стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 10 000 грн. щомісячно.
Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 17 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі залишено без руху з підстав, викладених в ній та надано позивачу строк для усунення недоліків.
Від позивача, на виконання ухвали Троїцького районного суду Луганської області від 17.08.2020, надійшла уточнена позовна заява, згідно якої позивач просила змінити розмір стягнення аліментів, який стягується на підставі рішення Троїцького районного суду Луганської області від 28.10.2015, зі стягнення у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на стягнення у твердій грошовій сумі в розмірі 10000 грн. щомісячно. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 09 грудня 2020 року в позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі відмовлено.
Відмовляючи у позовних вимогах ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що надані позивачем докази на підтвердження обставин, на які вона посилалась, зокрема зі скріншотів переписки між нею та відповідачем, не вбачається, що електронна переписка здійснюється з питань сплати аліментів на дитину, тому доводи позивача щодо фінансової можливості відповідача сплачувати розмір аліментів, зазначений позивачем, не підтверджені належними доказами. Інших доказів суду надано не було, клопотання про витребування письмових доказів або про виклик свідків чи про допит його в якості свідка, позивач не заявила. Судом першої інстанції зауважено, що позивач звернулась до суду з вимогами про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, посилаючись на норми ст. 182-184 СК України. Однак, з огляду на обґрунтування предмет позову вбачається, що її вимоги можуть бути задоволені в інший спосіб захисту - шляхом пред`явлення позову про збільшення розміру аліментів на підставі ч.1 ст. 192 СК України. Тобто, позивач по суті звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, однак не надала жодних доказів на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я тощо, як це передбачено ч. 1 ст. 192 СК України. 
Відтак, з огляду на вищевикладене, жодна з обставин,  які зазначені позивачем для зміни порядку та способу стягнення аліментів не знайшли своє підтвердження дока-зами, що містяться в матеріалах справи, а також, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, суд вважає, що відмовити в даному випадку слід саме через останню підставу.
Доводи апеляційної скарги
Не погоджуючись з таким рішення суду ОСОБА_1 звернулась з уточненою апеляційною скаргою в якій просить рішення суду визнати незаконним, змінити розмір стягнення аліментв.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв незаконне та необґрунтоване рішення, яке винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, через те що судом не повністю були встановлені всі обставини справи, не вірно були оцінені докази, помилково зроблені висновки, які не відповідають фактичним обставинам.
Апелянт вважає судом першої інстанції зроблено висновки, які не відповідають вимогам закону та містять фактичних обставин, на які посилається позивач у своєму позові, а містить неправдиві відомості, не зважаючи на додані копії документів, як підтвердження обставин викладених позивачем в позовній заяві від 05.07.2020 р.,23.08.2020р., що на думку позивача є порушенням ст. 215 ЦПК України. Скаржниця зазначає, що судом першої інстанції помилково визначено інформацію, стосовно шлюбних відносин між позивачем та відповідачем, а саме у паспортах сторін в графі сімейний стан на сторінках 8-9, містяться штампи від 05.10.2012 р. про реєстрацію їх шлюбу, а не про розірвання такого шлюбу. Щодо оцінки судом першої інстанції наданих позивачем доказів у вигляді скріншотів екрану мобільного телефону, скаржниця вважає, що така оцінка доказів, порушує матеріальне право позивача та відповідача, оскільки відповідно до рішення №433/2369/15-ц від 28.10.2015 р. Троїцького районного суду Луганської області позивач є стягувачем аліментів з відповідача-боржника, до досягнення їх спільної дитини повноліття, а спосіб і форма оплати підбирається найоптимальніша і зручна для обох сторін. В позовних вимогах позивач довів, що отримує аліментні перекази, через посередника, оскільки у місті Луганську відсутня банківська система, але копії грошових переказів які надсилає відповідач позивачу є оригіналами банківських документів Російського банку, які відповідно Закону РФ «Про банківську таємницю» може отримати лише особа, яка пересилає кошти, із своєї особистої банківської карти, у зв`язку з чим, на думку скаржниці, таке рішення суду першої інстанції порушує вимоги ст.81 ЦПК України. Скражниця зазначає, що в своїй позовній заяві вказала період і суми щомісячних аліментних виплат, а на підтвердження своїх слів надала копії грошових переказів з означеними сумами аліментів і це є матеріальним правом позивача, визнати ці суми від відповідача, як аліментні платежі і відсутність боргу перед позивачем. Також на думку скаржниці судом першої інстанції порушуються вимоги ст. 82 ЦПК України в частині того, що позивач не зобов`язаний надавати інші докази, на підтвердження факту того, що у відповідача існують аліментні зобов`язання встановлені рішенням Троїцького районного суду Луганської від 28.10.2015р., які відповідач виконує, шляхом пересилання зазначених в позові грошових сум. Скаржниця наділяє увагу тому, що виходячи з рішення суду вбачається, що відповідач був повідомлений про позовні вимоги позивача, але не надав суду заперечень, щодо сплати аліментів в зазначених позивачем сумах, та весь час розгляду справи в суді першої інстанції виконував свій обов`язок по сплаті аліментів. Також скаржниця зазначає, що відповідно ст.182 ч.1 п.4 та ч.1 ст.192 СК України, захищає інтереси своєї неповнолітньої дитини. Скражниця також наділяє увагу тому, що рішенням суду першої інстанції порушено вимоги ст.3 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 р. в частині, що судами першочергово приділяється увага розгляду справ категорії забезпечення прав дитини, а Троїцьким районним судом винесено рішення лише 09.12.2020 року за даною справою. 
Доводи інших учасників справи
Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений ст. 360 ЦПК України не надходило, що не заважає розгляду справи.
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України  судове рішення  повинно ґрунтуватися на засадах  верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Предметом даного позову є вирішення питання підвищення розміру стягнення аліментів у твердій грошовій сумі по забезпеченню дитини щомісячно, що регулюється положеннями Цивільного Кодексу України.
Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 28.10.2015 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2   про стягнення аліментів  на утримання дружини та неповнолітньої дитини задоволено  частково.   Стягнуто з ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 09.09.2015 року  до повноліття дитини.    Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання  дружини до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  трирічного віку у розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи з 09.09.2015 року (а.с. 6).
Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Частина перша статті 192 СК України передбачає , що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження ( ч.3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»), про що зазначено в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13, висновки якого мають враховуватись судами при застосуванні відповідних норм права.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків. 
Відповідно до статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження обставин, на які вона посилалась, зокрема зі скріншотів переписки між нею та відповідачем, не вбачається, що електронна переписка здійснюється з питань сплати аліментів на дитину, тому доводи позивача щодо фінансової можливості відповідача сплачувати розмір аліментів, зазначений позивачем, не підтверджені належними доказами. Інших доказів суду надано не було, клопотання про витребування письмових доказів або про виклик свідків чи про допит його в якості свідка, позивач не заявила.
Суд зауважує, що позивач звернулась до суду з вимогами про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, посилаючись на норми ст. 182-184 СК України. Однак, з огляду на обґрунтування предмет позову вбачається, що її вимоги можуть бути задоволені в інший спосіб захисту - шляхом пред`явлення позову про збільшення розміру аліментів на підставі ч.1 ст. 192 СК України.
Тобто, позивач по суті звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, однак не надала жодних доказів на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я тощо, як це передбачено ч. 1 ст. 192 СК України. 
Відтак, з огляду на вищевикладене,  жодна з обставин,  які зазначені позивачем для зміни порядку та способу стягнення аліментів не знайшли своє підтвердження доказами, що містяться в матеріалах справи, а також, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, суд вважає, що відмовити в даному випадку слід саме через останню підставу.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі.
Доводи уточненої апеляційної скарги про те, що апелянт в скарзі не посилалась на обставини особистого життя, є слушними, однак не є предметом судового розгляду позовної заяви про стягнення аліментів в твердій грошовій суммі.
Доводи уточненої апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи штампів про розірвання шлюбу сторін не відповідають матеріалам справи (а.с.8 - сторінка 10 паспорту відповідача).
Інші доводи уточненої апеляційгої скарги є непогодженням з оцінкою судом наданих позивачем доказів та особистим трактуванням обставин матеріальних взаємовідносин з відповідачем та норм діючого законодавства , зазанчені доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції. . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Вимога уточненої апеляційної скарги - змінити розмір стягнення аліментів не відповідає межам позову (а.с.2), а тому є передчасною та не може бути предметом апеляційного перегляду. Зазначене рішення не заважає в подальшому звернутись з позовом при наявності підстав передбачених законом для зміни розміру аліментів. 
Враховуючи наведене судова колегія залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін так як суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374,  ст. 375, 384 ЦПК України,  Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Уточнену апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 09 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 01 лютого 2022 року.

Головуючий В.В. Кострицький

 Судді В.М. Луганська

Н.В. Стахова