Справа № 303/4749/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        31 січня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
             судді-доповідачки Готри Т.Ю.,
суддів Джуги С.Д., Собослоя Г.Г., 
з участю секретарки судового засідання Жганич К.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради, про визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2021 року, повний текст якої складено 11.10.2021, постановлену суддею Гутій О.В.,
в с т а н о в и в :
У червні 2021 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради, про визначення місця проживання дитини.
Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 13 липня 2021 року о 10:30 годині. 
Ухвалою судді цього ж суду від 15 вересня 2021 року закрито підготовче засідання у цій справі та призначено її до судового розгляду по суті на 11 жовтня 2021 року об 11:00 годині.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2021 року провадження у цій цивільній справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України. 
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просила скасувати зазначену ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вказувала, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, оскільки підстав для закриття провадження у справі, на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, в суду не було. Відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачкою не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у цій справі. Вважає, що місцевий суд зробив передчасний та помилковий висновок про закриття провадження, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду. 
Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.
Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Закриваючи провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що в справі відсутній предмет спору, оскільки відповідач не заперечив щодо визначення місця проживання дитини разом із позивачкою.
Проте колегія суддів із таким висновком місцевого суду погодитися не може, оскільки такого суд дійшов із порушенням норм процесуального права з огляду на таке.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.
Як убачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 у позовній заяві просила визначити місце проживання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із мамою ОСОБА_1 .
Позов мотивувала тим, що з 10.06.2017 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 09.10.2019 розірвано. У цьому шлюбі у них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом із нею. Відповідач неодноразово висловлювався з погрозами в її адресу, що забере дитину до себе. Вказувала, що донька потребує постійного її догляду, оскільки має затримку психомоторного розвитку, дитина не розмовляє, погано розуміє звернення та постійно проходить курси реабілітації в реабілітаційному центрі «Росинка» при обласній дитячій лікарні в м.Мукачево. Посилаючись на те, що відповідач має намір забрати доньку до себе, просила суд визначити місце проживання їхньої доньки разом із нею.
У судовому засіданні, яке відбулося 11.10.2021, ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання на 11.10.2021 не з`явився, подав суду заяву від 08.07.2021, в інтересах якого діяв представник - адвокат Сідун В.М. /а.с.54-55/, в якій просив закрити провадження у справі, оскільки не заперечує щодо визначення місця проживання їхньої малолітньої дитини разом із позивачкою. 
Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Отже, з наведеного слідує, що відповідач  ОСОБА_2  фактично визнав позов, оскільки не заперечував щодо визначення місця проживання малолітньої  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із позивачкою. Однак ця обставина не вказує на відсутність у справі предмета спору, оскільки з такою закон не пов`язує неможливість судового розгляду справи. До того ж матеріали справи не містять доказів, що спірне питання було врегульовано самими сторонами.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
У справі «Беллет проти Франції» від 04.12.1995 ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Як свідчить усталена практика ЄСПЛ основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Отже, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції на зазначені вище обставини і вимоги закону уваги не звернув та підійшов до вирішення цього питання формально та помилково закрив провадження у справі.
Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що доводи апеляційної скарги є слушними, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена ухвала суду, відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, - скасуванню з одночасним направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2021 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 3 лютого 2022 року.

Суддя-доповідачка 

Судді