КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                          
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
13 грудня 2021 року                                                                                       м. Київ
 
                                                                                                Справа №757/37163/17-ц
                                                                                 Апеляційне провадження №22-ц/824/11001/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                 судді-доповідача:                 Соколової В.В.
суддів:                                   Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.
за участю секретаря             Федорчук Я.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Печерського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Новака Р.В. 19 січня 2021 року в місті Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов`язання вчинити дії,  
 
В С Т А Н О В И В
 
У червні 2017 року позивач звернулася до суду із позовом до АТ «Державний ощадний банк України» в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просила зобов`язати АТ «Державний ощадний банк України» виконати умови договору № 47/К на вклад «КОМБІНОВАНИЙ» на ім`я фізичної особи від 19 лютого 2013 року, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 шляхом поновлення нарахування процентів за період з 19 липня 2014 року по 18 серпня 2014 року за ставкою 8,5 % річних, з 01 вересня 2013 року по 18 лютого 2016 року за ставкою 8,25 % річних, з 19 лютого 2016 року по 18 серпня 2017 року за ставкою 6 % річних, з 19 серпня 2017 року по 18 лютого 2019 року за ставкою 2 % річних, з 19 лютого 2019 року по 19 січня 2021 року за ставкою відповідно до умов договору. Позов мотивувала тим, що 19 лютого 2013 року між нею та АТ «Ощадбанк» було укладено договір №47/К на вклад «КОМБІНОВАНИЙ» на ім'я фізичної особи. Згідно п. 1.1 Договору позивач внесла, а банк прийняв на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 на умовах цього договору кошти в сумі 441584,00 доларів США строком на 18 місяців, днем повернення депозиту є 19 серпня 2014 року.
З метою отримання відомостей у відповідача щодо виконання взятих банком на себе зобов'язань з нарахування процентів її представник звернувся до відповідача з заявою від 03 серпня 2016 року, якою просив надати письмову інформацію загальним документом, але окремо по кожному рахунку позивача, щодо суми процентів, яка була нарахована банком по кожному відкритому на її ім'я вкладу за кожен місяць всього періоду дії договору станом на день надання відповіді на запит, а у випадку, якщо нарахування процентів за її вкладами було зупинено банком, повідомити підстави такого зупинення та дати, з яких припинилось нарахування процентів.
У відповідь на вказану заяву банком було направлено лист від 25 серпня 2016 року №11/5-22/1638/320/2016-00/с за підписом директора департаменту роздрібного бізнесу Малахової В.В., листом не було надано відповіді на питання. Представник позивача звернувся додатково до банку та у відповідь йому були надані завірені банківські виписки за вищевказаним рахунком за період з 19 лютого 2013 року по 09 вересня 2016 року, за якими нараховуються та обліковуються проценти за депозитами. Із змісту виписки вбачається, що останній раз відповідач нарахував їй проценти згідно договору за період з 19 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року в сумі 48611,40 доларів США. Відомості про подальші нарахування процентів, а саме з 01 вересня 2014 року, відсутні. Позивач вказує, що відсутність будь-яких відомостей в банківській виписці про нарахування їй процентів після вказаної вище дати свідчить про невиконання своїх договірних зобов`язань та про порушення умов договору та чинного законодавства з боку відповідача.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 січня 2021 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов`язання вчинити дії - задоволено.
Зобов`язано АТ «Державний ощадний банк України» виконати умови договору №47/К на вклад «КОМБІНОВАНИЙ» на ім`я фізичної особи від 19 лютого 2013 року, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 шляхом поновлення нарахування процентів за період з 19 липня 2014 року по 18 серпня 2014 року за ставкою 8,5 % річних, з 01 вересня 2013 року по 18 лютого 2016 року за ставкою 8,25 % річних, з 19 лютого 2016 року по 18 серпня 2017 року за ставкою 6 % річних, з 19 серпня 2017 року по 18 лютого 2019 року за ставкою 2 % річних, з 19 лютого 2019 року по 19 січня 2021 року за ставкою відповідно до умов договору.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду не було встановлено та матеріали справи не містять належних доказів, що цивільна дієздатність позивача була обмежена. Накладення арешту на видаткову частину належного позивачу рахунку у банку, не свідчить про обмеження цивільної дієздатності позивача. Також судом не було встановлено вчинення сторонами договору дій, які свідчать про припинення або розірвання договору, а враховуючи положення п. 2.8. договору, суд вважав, що він є діючим і на час розгляду справи судом. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.
 
Не погодилось із вищезазначеним судовим рішенням АТ «Державний ощадний банк України», представником банку подано апеляційну скаргу. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказують на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення безпідставно не застосовано  до спірних правовідносин ст. 1074 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та п. 10.9 глави 10 Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті.
Також представник банку зазначає про те, що керуючись положеннями ст. 1074 ЦК України Банком було вирішено встановити по діючих строкових вкладах, на які накладено арешт, процентну ставку в розмірі 0% річних з повідомленням про це вкладників, зокрема, ОСОБА_1 , однак протягом 10 днів з моменту повідомлення ОСОБА_1 не надала своїх заперечень щодо розміру процентної ставки, а тому вона дала згоду на зміну процентної ставки.
Вказує, що залишення коштів на рахунку, на підставі ухвал слідчого судді про накладення арешту на видаткову частину відкритих на ім`я ОСОБА_1 , рахунків у АТ «Ощадбанк» після закінчення строку дії договору №47К на вклад «КОМБІНОВАНИЙ» від 19 лютого 2013 року не свідчить про автопролонгацію договору за волевиявленням сторін та використання цих коштів банком, і не є підставою для нарахування процентів за вкладом. Повернення грошових коштів позивачу за вказаним договором не залежало від волевиявлення банку та вкладника, не базувалось на договірних відносинах між сторонами, а було обумовлено необхідністю виконання банком ухвал суду про накладення арешту в рамках кримінальних проваджень.
Також зазначає про те, що подання позову до суду про зобов`язання банку поновити нарахування процентів суперечить обмеженням, встановленим у кримінальних провадженнях шляхом накладення арешту.
Арешти рахунку по договору №47/К від 19 лютого 2013 року  не зняті, відповідно подача позивачем позову щодо захисту своїх прав є передчасною, оскільки наразі відсутні порушення прав позивача щодо розпорядження, володіння, користування коштами на арештованому рахунку.
Оскільки, арешт коштів на рахунку по договору №47/К від 19 лютого 2013 року у кримінальних провадженнях здійснено на підставі обов`язкових до виконання судових рішень (відповідних ухвал) та є заходом примусу, що обмежує права позивача на відчуження, розпорядження та/або користування майном, то обраний позивачем спосіб захисту суперечить ухвалам суду про накладення арешту у кримінальних провадженнях. Отже, зобов`язання сплачувати позивачу процентну ставку за договором 47/К від 19 лютого 2013 року при наявності заборони відповідачу використовувати кошти, що арештовані на рахунку клієнта, в силу пункту 10.9 глави 10 Інструкції від 21 січня 2004 року №22 не грунтується на законі.
Виходячи з вищенаведеного, вважає, що суд першої інстанції дійшов невірних висновків щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
 
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача - ОСОБА_2 підтримала доводи наведені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити.
Представники позивача - адвокат Липчей О.В. заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, проте після оголошення перерви в судовому засіданні не з`явився,  в заяві  від 13 грудня 2021 року просив завершити розгляд без його участі, тому він участі в судових дебатах не приймав.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з наступного.
 
Перевіряючи обставини справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
 
Між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 19 лютого 2013 року укладено договір №47/К на вклад «КОМБІНОВАНИЙ» на ім'я фізичної особи, за умовами якого вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 кошти у сумі 441584 (чотириста сорок одна тисяча п`ятсот вісімдесят чотири) долари США строком на 18 місяців, строк повернення визначений датою 19 серпня 2014 року, а банк щомісячно нараховує проценти на депозит у розмірі 8,5 % річних (пункти 1.1. - 1.3. договору).
Пунктом 2.8. сторони погодили, що після закінчення строку, вказаного у пункті 1.1. договору, договір автоматично подовжується щоразу на строк, вказаний у пункті 1.1. договору, за ставкою, яка діятиме в банку на момент подовження, відповідно до договору.
Відповідно до пункту 2.9. договору розмір процентної ставки, зазначеної в пункті 1.2, договору, може бути змінений у разі зміни облікової ставки Національного банку України та/або зміни ситуації на грошово-кредитному рину. Про зміну процентної ставки банк повідомляє вкладника шляхом публічного письмового оголошення в установі банку, в якому зазначає розмір нової процентної ставки. Якщо протягом 10 днів з дня повідомлення нового розміру процентної ставки від вкладника не надходить заперечень, сторони вважають, що вкладник дав згоду на зміну процентної ставки. Нова процентна ставка починає діяти з 11-го дня після її оголошення. У разі надходження від вкладника заперечень у письмовій формі протягом 10 днів з дня повідомлення, договір вважається розірваним з 11-го дня після оголошення нової процентної ставки, і кошти з рахунку повертаються вкладнику з процентами, нарахованими згідно з пунктом 1.2. договору. При неотриманні вкладником суми коштів з рахунку з 11-го дня, останні зберігаються банком без нарахування процентів.
Пунктом 3.2 договору, банк має право змінювати процентну ставку за депозитом у порядку, визначеному п. 2.9 договору, а в разі незгоди вкладника на таку зміну, розірвати договір.
Відповідно до  п. 3.3 договору, банк зобов`язується повернути депозит шляхом видачі готівкою та сплатити нараховані кошти, обумовлені договором, шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у АТ «Ощадбанк», код банку 300465 або шляхом видачі готівкою.
Згідно з пунктом 4.1. договору № 239/К договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором /т.1 а.с.7-8/.
З банківської виписки за рахунком в період з 19 лютого 2013 по 09 вересня 2016 року, останній раз АТ «Ощадбанк» нарахував проценти згідно договору в серпні 2014 року  /т.1 а.с.11-13,153-154/.
Ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2014 року у справі №757/13052/14-к, накладено арешт на видаткову частину належних ОСОБА_1 рахунків у ПАТ «Ощадбанк», зокрема і за договором №47/К на вклад «КОМБІНОВАНИЙ» на ім`я фізичної особи від 19 лютого 2013 року , а саме на видаткову частину належних їй рахунків, зокрема у ПАТ «Ощадбанк» - на рахунок № НОМЕР_1 /т.1 а.с.35-38,63-64,167-169/. Даний арешт скасовано ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 липня 2014 року /т.1 а.с.65-66/. Проте, ухвалами Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2014 року у справі № 757/13907/14-к, від 04 серпня 2014 року у справі № 757/20995/14-к, від 24 листопада  2014 року у справі № 757/34602/14, також був накладений арешт на видаткову частину належних ОСОБА_1 рахунків у ПАТ «Ощадбанк», зокрема і на рахунок № НОМЕР_1 /т.1 а.с.171-179/
Відповідно до протоколу №1406-24 засідання комітету з питань управління активами та пасивами ПАТ «Державний ощадний банк України» від 16 червня 2014 року, вирішено встановити за діючими строковими вкладами, на які накладено арешт, процентну ставку у розмірі 0% річних з повідомленням про це вкладників відповідно до умов укладених з ними депозитних договорів /т.1 а.с.39, 180-182/.
Розпорядженням Головного управління з обслуговування клієнтів №19 від 14 липня 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України»,  на виконання рішення КУАП АТ «Ощадбанк» від 16 червня 2014 року  № 1406-24 щодо зміни умов нарахування процентних ставок по діючих вкладах, на які накладене арешт, встановлено, що з 14 липня 2014 року по діючих строкових вкладах фізичних осіб, на які накладено арешт, встановлено процентну ставку у розмірі 0 % річних. Поновлення ставки нарахування процентів по вкладах здійснюється з дня, наступного за днем зняття арешту. Начальнику управління з обслуговування фізичних осіб доручено забезпечити інформаційне повідомлення вкладників про вказані зміни шляхом оприлюднення в операційному залі центрального апарату банку. Забезпечити повідомлення вкладників про вказані зміни відповідно до умов укладених з ними депозитних договорів. Додатком до даного Розпорядження є оголошення /т.1 а.с.40,41,183,184/.
Процентна ставка за депозитним договором «Комбінований», який змінений на «Гнучкий» змінювалася: станом на 01 вересня 2014 року (початкова дата заявлена у позовних вимогах) ставка становила 8,25 %  і діяла до 09 лютого 2015 року;  з 09 лютого по 10 серпня 2015 року ставка становила 6,25 %; з 10 серпня 2015 року  по 18 листопада 2015 року становила 8%; з 18 листопада 2015 року по 18 лютого 2016 року - 7%; з 18 лютого 2016 року по  01 червня  2016 року - 6 %; з 01 червня 2016 року по 22 липня 2016 року - 5,5 % ; з 22 липня 2016 року по 24 жовтня 2016 року - 5 % року; з 01 грудня 2016 року по 28 лютого 2017 року  - 3,5  % річних, з 28 лютого 2017 року - 2% річних  /т.1 а.с.67-80,110-128 /.
 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення, (ч. 1 ст. 1060 ЦК України).
Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором (ч. 4 ст.1060 ЦК України).
Згідно зі ст. 1061 ЦК України виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі зменшення банком розміру процентів на вклади на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладів, внесених до повідомлення вкладників про зменшення процентів, зі спливом одного місяця з моменту відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав
 
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року зазначено, що згідно зі ст. 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Аналіз ч. 2 ст. 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.
У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/2260/17 зазначено, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
У Постанові від 22 травня 2019 року у справі № 757/37156/17 Верховний Суд досліджуючи аналогічний договір, укладений між тими ж сторонами дійшов наступних висновків. 
Процентна ставка була змінена банком в односторонньому порядку, так як така підстава, а саме накладення арешту на вклад, не була передбачена ні умовами укладеного між сторонами договору, ні законом. Відповідач не був позбавлений можливості ініціювати зміни до умов договору у порядку, передбаченому цивільним законодавством та умовами договору, якщо вважав, що для цього виникли підстави.
Враховуючи, що договір банківського вкладу було укладено 30 липня  2013 року, а розпорядження Головного управління з обслуговування клієнтів ПАТ «Державний ощадний банк України» про зміну розміру відсоткової ставки, у тому числі й за договором з ОСОБА_1 , у спосіб, який не визначено договором, було видано 14 липня 2014 року, то в цьому випадку має місце порушення банком договірних зобов`язань.
Не заслуговують на увагу й доводи представника АТ «Ощадбанк» про те, що банк немає права розпоряджатися коштами на арештованих рахунках вкладника, так як обмеження розпоряджання грошовими коштами жодним чином не впливає на договірні зобов`язання банку щодо нарахування процентів за договором банківського вкладу, за відсутності відповідної умови договору, яка б давала можливість банку не нараховувати такі відсотки за певних обставин. За відсутності таких умов, наявність арешту не звільняє банк від зобов`язання нараховувати проценти на суму депозиту /т.1 а.с.187-192/.
У Постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 757/37160/17 Верховний Суд вказав на необхідність встановлення періоду протягом якого право позивача було порушено на її думку та підлягає захисту з урахуванням підстав позову, а саме: конкретний період не нарахування банком процентів на депозит, дату фактичного поновлення нарахування процентів, і чи банк фактично поновив нараховувати проценти, яка ставка діяла в банку у конкретний період, протягом якого суд вважає, що право позивача порушено.
 
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
А в силу ч.1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
 
З наведених обставин справи вбачається наявність між сторонами договірних зобов`язань щодо правовідносин з банківського вкладу. Пунктом 2.10 договору вкладу від 19 лютого 2013 року сторони погодили лише дві підстави для зміни розміру процентної ставки: зміна облікової ставки Національного банку України та/або зміна ситуації на валютно-кредитному ринку. Обставини накладення арешту не передбачені умовами договору, як такі, що дають підстави для зміни процентної ставки.
Враховуючи, що договір банківського вкладу було укладено 19 лютого  2013 року, а розпорядження Головного управління з обслуговування клієнтів ПАТ «Державний ощадний банк України» про зміну розміру відсоткової ставки, було видано 14 липня 2014 року, його дія не може поширюватись на договір укладений між сторонами у справі.
У п. 2.9 договору  сторони погодили, що розмір процентної ставки, зазначеної в п. 1.2 договору, може бути змінений у разі зміни облікової ставки Національного банку України та/або зміни ситуації на валютно-кредитному ринку.
Змінюючи процентну ставку і встановлюючи її в розмірі 0 % річних щодо позивача, ПАТ «Державний ощадний банк України» діяв у відповідності до рішення уповноваженого банком органу - Комітету по управлінню активами та пасивами АТ «Ощадбанк», яким ініціювалося встановлення по діючих строкових вкладах, на які накладено арешт, процентної ставки у розмірі 0 % річних з повідомленням про це вкладників відповідно до умов укладених з ними депозитних договорів.
Цим же рішенням, п. 4 передбачено доповнення типових договорів банківського вкладу новим пунктом, що стосується припинення нарахування процентів по вкладу на період його арешту.
На виконання даного рішення Головним управлінням з обслуговування клієнтів ПАТ «Державний ощадний банк України» прийнято розпорядження № 19, за  яким з 14 липня 2014 року по діючих строкових вкладах фізичних осіб, на які накладено арешт, встановлено процентну ставку у розмірі 0 % річних. Поновлення ставки нарахування процентів по вкладах здійснюється з дня, наступного за днем зняття арешту.
Разом з цим, з наданого суду протоколу не вбачається, що підставою для зміни процентної ставки слугували зміна облікової ставки Національного банку України та/або зміна ситуації на грошово-кредитному ринку. До уваги приймалася єдина підстава - накладення арешту на вклад.
Однак, умовами укладеного з позивачем договору така підстава для зміни процентної ставки передбачена не була, відсутні і дані про внесення доповнення  до договору банківського вкладу новим пунктом, що стосується припинення нарахування процентів по вкладу на період його арешту, як то передбачено рішенням.
Оскільки зміна процентної ставки за договором  відбулася з підстав, не передбачених цим договором, то в цьому випадку нарахування 0% річних є порушенням банком договірних зобов`язань. Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, позивач має право на примусове зобов`язання відповідача виконання ним умов за договором банківського вкладу, шляхом поновлення нарахування процентів.
Відповідно до пункту 2.8 договору сторони погоджуються з тим, що після закінчення строку, вказаного у пункті 1.1. договору, договір автоматично подовжується щоразу на строк, вказаний у пункті 1.1. договору, за ставкою, яка діятиме в банку на момент подовження, відповідно до договору. 
Процентна ставка за депозитним договором «КОМБІНОВАНИЙ», який змінений на «Гнучкий» змінювалася неодноразово. Вказані обставини перевірені судом і доводами апеляційної скарги не спростовуються, а отже визначені судом першої інстанції періоди і розміри нарахування процентів на банківський вклад відповідають наявним між сторонами договірним правовідносинам.
Отже, судом першої інстанції надана вірна оцінка наданим сторонами  доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надано належну правову оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.    
 
Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та відсутність заяв сторін про стягнення судових витрат пов`язаних з апеляційним переглядом справи, апеляційний суд вважає, що понесені сторонами витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.  
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375,  381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                 В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                     А.М. Андрієнко 
 
                                                                                                Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 23 грудня 2021 року.