Номер провадження: 22-ц/813/3097/22 
Номер справи місцевого суду: 496/3918/20
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.02.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П..
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 12 квітня 2021 року у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
23.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються відповідно до рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25.04.2019 року на користь відповідача на утримання неповнолітньої дочки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Позов обґрунтований тим, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 17.11.2006 року по 09.12.2008 року. Від шлюбу народилася донька- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09.12.2008 року з позивача було стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 400 грн., щомісячно, починаючи з 30.07.2008 року та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25.04.2019 року було збільшено розмір аліментів з 400 грн. до 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.02.2019 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народилася дитина – ОСОБА_4 . Таким чином, позивач має двох дітей, а також батька який є інвалідом. Оскільки законодавчо визначений рівень аліментів на двох дітей складає 1/3 частки доходів платника, то розмір аліментів в даному випадку на кожну дитину складає 1/6 частину від доходів (заробітків) платника. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 12.04.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів – відмовлено у повному обсязі.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не може, а також те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням суду не є завищеним, тому суд вважає, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовну заяву про зменшення розміру аліментів. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та має місце невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Крім того, вказує на те, що у нього народилася друга дитина та його батько є інвалідом II групи.
Також позивач вказує, що висновок суду щодо довідки про інвалідність батька не відповідає обставинам справи, оскільки позивачем надсилалось до суду нове пенсійне посвідчення батька ОСОБА_5 , серія НОМЕР_1 , видане 19.08.2020 року термін дії якого - довічно. Дане пенсійне посвідчення не було подано разом з позовом у зв`язку з формальними підставами та затриманням в його видачі.
З огляду на зазначене, апелянт вважає, що суд не встановив повністю фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.06.2021 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 12 квітня 2021 року у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на дитину було відкрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.02.2022 року під головуванням судді Князюка О.В справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відзив на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.
Зазначеним вимогам судове рішення районного суду відповідає в повній мірі.
Судом встановлено, що сторони є батьками – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. (а.с. 7)
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09.12.2008 року з позивача стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 30.07.2008 року до досягнення дочкою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8)
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25.04.2019 року збільшено розмір стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь відповідача на утримання доньки ОСОБА_3 , з 400 грн. до 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 12.02.2019 та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 9-10)
Постановою Одеського апеляційного суду від 10.04.2020 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25.04.2019 року залишено без змін. (а.с. 11-13)
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 367, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками є – ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . (а.с. 14)
Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 , батько позивача - ОСОБА_5 є інвалідом ІІ- групи загального захворювання, термін дії посвідчення – 31.08.2020 року. (а.с. 16)
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що сам факт повторного одруження позивача та народження у вказаному шлюбі дитини, без доведення перед судом істотності таких змін у його сімейному житті і матеріальному становищі, на думку суду першої інстанції не може бути достатньою підставою для зменшення розміру аліментів на утримання доньки, яка проживаючи окремо від батька, має законне право на належне утримання від нього.
Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, оскільки, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи зміст ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
Разом з тим, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.
Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).
Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Позивач ОСОБА_5 звертаючись до суду з відповідним позовом на обґрунтування своїх вимог зазначивши обставин, які на його погляд є підставою для зменшення розміру аліментів, доказів реальної зміни матеріального або сімейного стану сторін, або погіршення або поліпшення здоров`я або покращення матеріального становища одержувача аліментів, тощо не надав.
ОСОБА_5 в обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на ч. 5 статті 183 СК України, що регулює порядок звернення до суду відповідно із заявою про видачу судового наказу, що є відмінним від порядку звернення з позовом про стягнення аліментів, та не підняє застосуванню у даному випадку.
Крім того, позивачем не надано доказів того, який матеріальний стан у нього був на час виникнення обов`язку сплати аліментів на утримання дочки та на день подачі даного позову до суду. Також, позивачем не надано доказів, що він працював, мав дохід.
В свою чергу, суд вважає, що позивач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених позивачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності останнім не надано, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що позивач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дочки в розмірі, який визначений за рішенням суду. Сукупний розмір аліментів, який стягується на дітей відповідача не перевищує встановлений закон максимальний розмір відрахувань.
Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що позивач у поданій заяві суперечить власним доводам, з огляду на те, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25.04.2019 року було збільшено розмір аліментів з 400 грн. до 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.02.2019 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто з огляду на обставини справи, а саме те, що ОСОБА_1 не працює, про що сам зазначені у позовній заяві, розмір аліментів у даному випадку становить мінімум визначений законодавством.
Крім того, дослідивши надану позивачем довідку про інвалідність ОСОБА_5 , судом першої інстанції було встановлено, що термін дії пенсійного посвідчення закінчився 31.08.2020 року, а позивач звернувся до суду з позовом 23.09.2020 року, тобто на момент звернення до суду з позовом, батько позивача не мав статусу інваліда ІІ групи, вказана обставина позивачем не спростована. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що пенсійне посвідчення по-перше- надсилалось до суду першої інстанції що суперечить матеріалам справи, та по-друге зазначає, що його було отримано після подання позову, що суперечить даним зазначеним у вказаному пенсійному посвідченні доданому до апеляційної скарги № 281501536 відповідно виданого 19.08.2020 року, в той час коли позов було подано до суду 23.09.2020 року.
З огляду на вказані обставини, доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку з ухваленням рішення за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.
В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.
У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.
У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.
Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 384, 289 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 . – залишити без задоволення.
Рішення Біляївського районного суду м. Одеси від 12.04.2021 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст 389 ЦПК України.
Головуючий:                                                                                О. В. Князюк
Судді:                                                                  А. П. Заїкін

С.О. Погорєлова