П О С Т А Н О В А
                                 І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
 23 лютого 2022 року                                                                                           м. Київ
         
Справа № 2-538/12
Провадження: № 22-ц/824/5437/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Вербової І.М., Нежури В.А.,
секретар Івасенко І.А.,
 
розглянувши апеляційну скаргу адвоката Івасина Олександра Романовича в інтересах ОСОБА_1 
 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року, постановлену під головуванням судді Мирошниченко О.В.,
у справі за поданням державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вереса Василя Володимировича про видачу дубліката виконавчого листа,
 
                                                 в с т а н о в и в :
 
У лютому 2018 року державний виконавець Голосіївського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Верес В.В. звернувся до суду із вказаним поданням, обґрунтувавши його тим, що на примусовому виконанні у Голосіївському районному відділі ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження № 45097959 за виконавчим листом № 2-53812 від 19 червня 2012 року, виданим Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу у сумі 767 724,54 грн. 15  жовтня 2014 року до відділу надійшов вказаний виконавчий документ. 16 жовтня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №45097959. Крім того, 16 жовтня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 30 грудня 2014 року державним виконавцем Чергадзе Н.О. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 9 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Однак, ретельною перевіркою реєстрів на відправлення рекомендованої кореспонденції за 2015 рік записів (штрихових ідентифікаторів) щодо направлення зазначених вище виконавчих документів не виявлено, що, в свою чергу, допускає факт направлення останніх на адресу стягувача простою кореспонденцією. Тому, з метою дотримання прав сторін виконавчого провадження, зокрема, права стягувача на повторне пред`явлення виконавчого документу до виконання, просив видати дублікат виконавчого листа № 2-53812 від 19 червня 2012 року, виданого Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу у сумі 767 724,54 грн.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року подання державного виконавця Голосіївського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Вереса В.В. про видачу дубліката виконавчого листа задоволено.
Видано дублікат виконавчого листа по цивільній справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, що був виданий на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2012 року, у зв`язку із втратою оригіналу виконавчого листа.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Івасин О.Р. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій,  посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову у задоволенні подання.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що в матеріалах даної справи відсутні будь-які підтвердження направлення повістки про виклик до суду відповідача про розгляд вказаного подання. Водночас, суд першої інстанції здійснив розгляд подання без отримання відомостей про отримання повістки відповідачем. Окрім того відмітив, що всі доводи подання та докази втрати дублікату виконавчого листа побудовані на довідці державного виконавця, який безпосередньо готував дане подання та звернувся з ним до суду. Однак, суд першої інстанції не досліджував реєстри, на які посилався державний виконавець та зробив висновок про законність вимог подання, не маючи на те жодних правових підстав. Також судом не було досліджено питання закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документу до виконання. Відповідно до постанови державного виконавця від 30 грудня 2014 року, виконавче провадження закрито, а подання про видачу дубліката виконавчого листа було пред`явлено у лютому 2018 року, тобто після закінчення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Відмітив, що в резолютивній частині судового рішення зазначено: «видати дублікат виконавчого листа по цивільній справі за позовом ПАТ "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, що був виданий на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 груд19.06.2012 року…». Однак, рішення в цей день не ухвалювалось, а тому були відсутні підстави для видачі дублікату виконавчого листа.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що апеляційна скарга містить недостовірні дані, які засновані на припущеннях та направленні на введення суду в оману та невиконання судового рішення. Зокрема, вказано, що твердження скаржника про те, що ОСОБА_1 постійно проживає за кордоном протягом 10 років не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами виконавчого провадження, а саме відповіддю адміністрації Держприкордонслужби України та випискою по рахунку, які підтверджують факт перебування ОСОБА_1 на території України. Твердження скаржника щодо не направлення судом на його адресу повісток теж не заслуговують на увагу, оскільки ним не було надано жодних доказів на підтвердження своїх доводів. Також відмічено, що твердження скаржника про те, що судом визнано явку відповідача обов`язковою є необґрунтованим, оскільки відповідне судове рішення судом не ухвалювалось. Проаналізувавши оскаржувану ухвалу суду, можна дійти до висновку про те, що судом досліджувалися реєстри на відправлення поштової кореспонденції. Виконавчий лист на адресу банку не надходив, а судом здійснено перевірку та встановлено, що його не було направлено рекомендованою кореспонденцією. Окрім  того, державний виконавець також підтвердив, що виконавчий лист було втрачено при пересиланні. Зазначено, що суд першої інстанції не порушував питання про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки дублікат виконавчого листа видавався в межах строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Посилання скаржника на описку, допущену в оскаржуваній ухвалі суду, не може слугувати підставою для скасування судового рішення та відмови в задоволені подання державного виконавця. 

 
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, на примусовому виконанні у Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження № 45097959 за виконавчим листом № 2-53812 від 19.06.2012 р., виданим Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу у сумі 767 724,54 грн.
15.10.2014 року до відділу надійшов виконавчий документ № 2-538/12 від 19.06.2012 року, виданий Голосіївським районний суд м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ « Універсал Банк» борг у сумі 767724,54 грн.
16.10.2014 року державним виконавцем також винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №45097959.
16.10.2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
30.12.2014 року державним виконавцем Чергадзе Н.О. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 9 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».
Згідно довідки державного виконавця Верес В.В. від 16.08.2018 року постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та оригінал виконавчого документа передано в канцелярію для направлення на адресу стягувача. Ретельною перевіркою реєстрів вхідної кореспонденції за 2015 рік записів щодо направлення вказаного виконавчого документа не виявлено.
Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що оригінал виконавчого листа був втрачений при пересилці з ВДВС Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві стягувачеві, що підтверджується довідкою про втрату виконавчого листа, а тому вимога заявника про видачу дублікату виконавчого листа підлягає задоволенню.
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 травня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1   на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 96 027,35 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 765 904,54 грн заборгованості за кредитним договором, а також 1700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
На підставі вказаного судового рішення 19.06.2012 року судом було видано виконавчий лист, який був звернутий до виконання.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.
Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та Єдиного державного реєстру виконавчих документів, Положення про який затверджується спільним нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України, із запровадженням яких відповідно до частини першої статті 1 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України вводяться в дію вимоги частини четвертої статті 431 ЦПК України щодо внесення виконавчого документу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, функціонування якого виключає втрату виконавчого документа, порядок видачі дублікату виконавчого документу замість втраченого визначено розділом XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Аналіз пункту 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому, виданий він може бути лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець.
Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».
У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21) зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачу дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, 23 червня 2021 року у справі № 2-162/12 (провадження № 61-14111св20).
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.
Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Разом із тим, необґрунтована відмова у видачі дублікату виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили (рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010).
Обчислюючи строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, колегія суддів ураховує наступне.
На час відкриття виконавчого провадження (15.10.2014 року) був чинний Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (далі - Закон № 606-XIV), а на час звернення державного виконавця до суду з поданням про видачу дубліката виконавчих листів був чинний Закон України «Про виконавче провадження»від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII).
Згідно з пунктом 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону   № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Результат аналізу пункту 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII дає підстави для висновку, що цей пункт застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим Законом. Для пункту 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі  і можливості застосування норм Закону № 1404-VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.
Аналогічний висновок зроблений в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6)  і постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18).
Згідно із частиною першою статті 11 Закону № 1404-VIII строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - це період часу, в межах якого стягувач має право пред`явити виконавчий документ до примусового виконання.
Виконавчі документи, зокрема й судові рішення, можуть бути пред`явлені
до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом
(частина перша статті 22 Закону № 606-XIV).
Частиною першою статті 12 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років,крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа
до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста
статті 12 Закону № 1404-VIII; близький за змістом припис був відображений
у частині другій статті 24 Закону № 606-XIV).
Постанову про закінчення виконавчого провадження № 21008143 на підставі пункту 9 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено державним виконавцем 30.12.2015 року та повернуто виконавчий лист, а  тому, ураховуючи п. 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIIIвиконавчий лист № 201/4043/19-ц мав бути пред`явлений до виконання протягом трьох років, тобто, у строк до 30.12.2018 року. 
 Отже, державний виконавець звернувся до суду із поданням про видачу дубліката виконавчого листа(лютий 2018 року) до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому доводи апеляційної скарги щодо закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документу до виконання, є безпідставними.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.   Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За правилами частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.
З огляду на викладене, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом із направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 лютого   2018 року у справі № 2515/739/2012, від 12 березня 2018 року у справі № 583/1828/17-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 201/15305/14-ц, від   22 січня 2020 року у справі № 2-1693/10, від 28 травня 2020 року у справі  № 1003/6035/12.
Проте, в матеріалах справи відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення надісланого стягувачу  поштового відправлення з оригіналом виконавчого листа  № 2-538/12.
Напроти, згідно довідки державного виконавця убачається, що при пересилці виконавчого документу разом з постановою про його повернення стягувачу, документ було втрачено. При цьому, виконавчий документ було втрачено не з вини стягувача. 
У відзиві на апеляційну скаргу Сахабутдінов В.Ю. в інтересах стягувача АТ «Універсал Банк» підтвердив, що  на адресу банку виконавчий документ разом з постановою про його повернення не надходили.
Встановивши, що  виконавчий документ втрачено при пересилці, а рішення суду боржником не виконано, суд першої інстанції правильно вважав, що видача дубліката втраченого виконавчого листа є необхідною для завершення судового провадження, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є також  необґрунтованими. 
В той же час, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи    скаржника проте, що боржник ОСОБА_1   не  був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом першої інстанції, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відомості про вручення  ОСОБА_1   судової повістки-повідомлення про розгляд поданняпро видачу дубліката виконавчого листа у матеріалах справи відсутні.   
За таких обставин колегія суддів визнає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, постановивши ухвалу від 27.02.2018 року за відсутності відомостей про належне повідомлення боржника  про розгляд справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною 3 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Допущене  судом  першої інстанції порушення норм процесуального права є  обов`язковою підставою для скасування ухвалисуду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення  про  задоволення  подання державного виконавця про видачу дубліката виконавчого листа.
 
Керуючись  ст.ст. 367, 368, 374, 376,  381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу адвоката Івасина Олександра Романовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року скасувати та постановити нову.
Подання державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Верес В.В. про видачу дубліката виконавчого листа задовольнити.
Видати дублікат виконавчого листа № 2-538/12, виданого 19 червня 2012 року на виконання заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 травня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1   на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 96 027,35 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 765 904,54 грн заборгованості за кредитним договором, а також 1700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.   

 
Головуючий                                                                                  Т.О. Невідома

Судді                                                                                              І.М. Вербова

                                                                                                        В.А. Нежура