ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/2897/19                Головуючий суддя І інстанції Остропілець Є. Р.
Провадження № 33/818/231/21        Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       01 грудня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю захисників особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокатів Прядка О.О. та Міліруда Є.О., а також іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами захисника Прядка О.О. та Козицького І.В. на постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 19 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою 
ОСОБА_1 , 1985 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у цій справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.. 38 КУпАП.
       
       Постановою встановлено, що відповідно протоколу серії БД №249569 від 18.07.2019 року вбачається, що 10.07.2019 о 09 год. 20 хв. водій  ОСОБА_1  керуючи транспортним засобом «Таврія» номерний знак « НОМЕР_1 вул. Малоданилівський шлях в смт. Мала Данилівка, Дергачівського району Харківської області, здійснив розворот в зворотній напрямок, не впевнившись в безпеці руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota RAV4» номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого автомобілі отримали технічні пошкодження, а їх власники матеріальну шкоду. ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.4 Правил дорожнього руху України.

       В своїй апеляційній скарзі захисник Прядко О.О. просив постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 19 серпня 2020 року скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, посилаючись на те, що останній вже закінчив здійснення маневру розвороту та сталося зіткнення. Отже вважає, що винуватцем ДТП є інший учасник ДТП – ОСОБА_2 . Вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував всі обставини справи та незаконно визнав ОСОБА_1 винним.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області змінити в частині визнання в діях ОСОБА_2 наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, посилаючись на те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про обоюдну вину учасників ДТП та вважав, що винним ту скоєнні ДТП є лише ОСОБА_1 . Зазначає, що стосовно нього протокол не складався, а він був визнаний потерпілим, а тому не може бути визнаний винним у вчиненні ДТП.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 , не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисники Прядко О.О. та Міліруд Є.О. пояснили, що ОСОБА_1 дійсно повідомлений про час та місце розгляду справи, однак узгодив свою правову позицію із ними та просили розглянути апеляційні скарги без участі ОСОБА_1 .
В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчит відомості зворотного поштового повідомлення про те, що 25.06.2021 року він особисто отримав судову повістку щодо явки в судове засідання в суд апеляційної інстанції на 01.12.2021 року до 13.00 год.
Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268, 269 та 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційних скарг захисника Прядка О.О. та ОСОБА_2 без участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

       Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи захисників Прядка О.О. та Міліруда Є.О., які підтримали апеляційну скаргу захисника Прядка О.О. в повному обсязі та просили її задовольнити та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , а також пояснення ОСОБА_2 , який заперечували щодо задоволення апеляційної скарги захисника Прядка О.О. та підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні. 
Як вбачається з відомостей, що є наявними в матеріалах справи, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності учасників ДТП щодо порушення Правил дорожнього руху України.
       Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданих апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.
       Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відомості схеми місця ДТП, відомості протоколу огляду транспортного засобу, відомості фотоелюстраційних таблиць із зображенням транспортних засобів учасників ДТП, пояснення свідків, відомості висновку експерта.
       Зокрема, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 керуючи автомобілем ЗАЗ здійснював розворот в зворотній напрямок, не впевнився в безпеці руху та здійснив зіткнення з іншим автомобілем, чим заподіяв матеріальну шкоду.
З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчать його власноручні підписи у ньому, а також власноручні пояснення.
Відповідно до цих письмових пояснень вбачається, що ОСОБА_1 був незгоден з відомостями цього протоколу.
Однак, будь-який заперечень щодо змісту цього протоколу ОСОБА_1 ані в самому протоколі, ані в своїх письмових поясненнях не навів.
Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ані ОСОБА_1 , ані його захисниками не оскаржувалися, а саме: скарг до керівництва працівників поліції, позовних заяв до суду в порядку, передбаченому КАС України, заяв до правоохоронних органів в порядку, передбаченому КПК України, - не подавали.
Оскільки будь-які скарги на дії працівників поліції з боку ОСОБА_1 не подавались, у суду апеляційної інстанції немає фактичних підстав вважати відомості, які зафіксовані у протоколі такими, що не відповідають дійсності.
Поряд з цим, відповідно до відомостей схеми місця ДТП (арк. 3) вбачається, що місцем зіткнення є вул. Малоданилівський шлях в с. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області. Вбачається, що безпосереднім місцем зіткнення є смуга руху ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме у напрямку м. Дергачі Харківської області.
Під час складення цієї схеми ОСОБА_1 участі не приймав, однак в подальшому, під час розгляду справи судом першої інстанції, останній, а також його захисники знайомилися із матеріалами цієї справи та були ознайомлений із відомостями, які були зафіксовані працівником поліції у цій схемі. Натомість, ані ОСОБА_1 , ані його захисники не звертались зі скаргами на дії працівника поліції, який складав схему місця ДТП, що свідчить про те, що ОСОБА_1 погоджувався із цими відомостями. А тому твердження захисників про те, що в цій схемі невірно зафіксоване місце ДТП суд розцінює як обраний спосіб захисту для уникнення ОСОБА_1 відповідальності.
Крім того, ані ОСОБА_1 , ані його захисники не заперечували того факту, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем здійснював маневр розвороту автомобіля зі своєї смуги руху на смугу зустрічного руху.
ОСОБА_1 пояснював, що він почав здійснювати маневр розвороту з узбіччя своєї смуги руху.
Відповідно до вимог п. 10.4 ПДУР України, перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.
Тобто, ОСОБА_1 повинен був починати здійснювати маневр розвороту з крайнього лівого положення на проїзній частині, чого він не дотримався. Крім того, аналізуючи цей пункт ПДР України, об`єктивно вбачається, що виконуючи такий маневр не з крайнього лівого положення ОСОБА_1 зобов`язаний був надати дорогу автомобілям, які рухались у попутному напрямку, чого він також не дотримався.
Крім того, відповідно до вимог п.10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Отже, ОСОБА_1 , починаючи маневр розвороту повинен був впевнитись, що цей маневр буде безпечним для інших учасників руху. Хоча він і наголошує на тому, що впевнився у безпечності свого маневру та здійснюючи свій маневр розвороту, не здійснить перешкоди іншим учасникам руху, однак ДТП виникла саме на його смузі руху, а тому до таких пояснень суд апеляційної інстанції ставиться критично.
Крім того, відповідно до висновків експерта (арк. 75), в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Таврія ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1 та 10.4 ПДР України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля Таврія ОСОБА_1 визначалась шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Таврія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 10.4 ПДР України та знаходились у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Дії експерта під час проведення експертних досліджень ані ОСОБА_1 , ані його захисники в порядку, передбаченому чинним законодавством, не оскаржували, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо слушності таких висновків експерта.
Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
       Таким чином, доводи захисника Прядка О.О. не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 10.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
       Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. 
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ – є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.
Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, захисником не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 10.4 Правил дорожнього руху України, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
       Поряд з цим, відповідно до вимог п.7 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.
Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ДТП відбулось 10.07.2019 року, а справа розглянута судом 19.08.2020 року, тобто поза межами строків, встановлених ст. 38 КУпАП.
Отже суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі на підставі вимог п.7 ст. 247 КУпАП.
Поряд з цим, відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Відповідно до відомостей протоколу огляду місця події (арк. 4-11), 10.07.2019 року, тобто у день дорожньо-транспортної пригоди, була ясна та сонячна погода. Отже ОСОБА_2 мав об`єктивну можливість побачити автомобіль під керуванням ОСОБА_1 на своїй смузі руху та виконати вимоги п. 12.3 ПДР України, чого він не дотримався, а тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_2 порушень вимог Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення автомобілів. Також, як слушно зазначив суд першої інстанції, оскільки стосовно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення не складався, то суд позбавлений процесуальної можливості притягнути його до відповідальності, яка передбачена ст. 124 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційних скаргах не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги захисника Прядка О.О. та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 19 серпня 2020 року – залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
               
Суддя                                                                С.К. Шабельніков