Ухвала
Іменем України 
11 січня2022року
м. Київ
справа № 209/1239/21
провадження № 51 - 6095 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 травня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року,
встановив:
За вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 травня 2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 164 Кримінального кодексу України  (далі - КК) та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 1 місяць.
На підставі ст. 71 КК частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпропетровського районного суду м. Дніпродзержинська від 31 травня 2019 року у виді 1 місяця обмеження волі і остаточно визначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 2 місяці.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року вказаний вирок залишено без змін.
Згідно з цим вироком,   ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, будучи раніше судимим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК, на шлях виправлення не став і знову вчинив аналогічний злочин, за наступних обставин.
Згідно виконавчого листа про стягнення аліментів № 2-482 від 04 лютого 2010 року, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, ОСОБА_5 повинен сплачувати аліменти у розмірі ј частки з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_7 до її повноліття, починаючи стягнення коштів з 12 січня 2010 року.
Однак засуджений, знаючи про покладений на нього обов`язок, будучи дієздатним, не маючи намір надавати кошти на утримання дитини, у період часу з 19 лютого 2019 року по 21 квітня 2021 ріку включно не працював, аліменти на утримання неповнолітньої доньки не сплачував, будь-якої допомоги у не грошовій формі не надавав. Згідно довідки про заборгованість Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, засуджений допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 57 789, 00 грн.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженого зазначає, що суд при призначенні ОСОБА_5 покарання належним чином не врахував дані про  його  особу та пом`якшуючі покарання обставини, а тому вважає незаконними судові рішення щодо її підзахисного у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, і просить призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального проступку та кримінально-правова оцінка його діянь у касаційній скарзі не оспорюється. 
Доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення  та особі засудженого через суворість є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до ст. 65 КК, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, при призначенні засудженому покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК, суд урахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше судимий, вину визнав повністю. Обставиною, що пом`якшує покарання суд врахував щире каяття, при цьому не встановив обставин які обтяжують покарання. 
З огляду на це, суд дійшов висновку що виправлення та перевиховання  ОСОБА_5 може бути досягнуто шляхом призначення йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції інкримінованої статті.
Таким чином, визначивши засудженому покарання за вчинене кримінальне правопорушення та призначивши остаточне покарання за сукупністю вироків у виді обмеження волі строком 2 роки 2 місяці, суд не порушив вимог статей 65 - 67 КК, оскільки таке покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Апеляційний суд обґрунтовано залишив вирок без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК та з наведеними у ній висновками погоджується і суд касаційної інстанції.
Посилання захисника на те, що апеляційний суд не врахував пом`якшуючі обставини, а саме: тривале перебування засудженого на лікуванні, є непереконливими. Апеляційний суд перевіряючи доводи сторони захисту про наявність у обвинуваченого обставин які  перешкодили йому працевлаштуватись, оголосив перерву у судовому засіданні для того щоб обвинувачений міг документально підтвердити такі заяви. Однак жодних медичних документів щодо наявності захворювань у ОСОБА_5 суду так і не було надано.  
Отже, обставини, на які посилається захисник у касаційній скарзі, як такі, що на її думку дають підстави для пом`якшення покарання ОСОБА_5 , були перевірені апеляційним судом і не знайшли свого підтвердження. 
Призначаючи засудженому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суди попередніх інстанції вимог закону України про кримінальну відповідальність не порушили.
А що стосується наведених в касаційній скарзі захисника мотивівщодо незгоди з судовими рішеннями в частині призначеного покарання  ОСОБА_5 ,то вони не спростовують висновків судів та не містять переконливих доводів, які би дозволили Верховному Суду поставити під сумнів законність та обґрунтованість цих судових рішень.
Відповідно до вимог КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 травня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_8                                                ОСОБА_2                                          ОСОБА_3