ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" квітня 2022 р.                                                                     Справа №909/537/21
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: 
Гриців В.М. (головуючий), Зварич О.В., Якімець Г.Г.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Івано-Франківської області (суддя Шкіндер П. А.) від 26 жовтня 2021 року у справі №909/537/21 за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" про стягнення заборгованості в сумі 94 025,94 грн
ВСТАНОВИВ:
У червні 2021 року Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" про стягнення 94025,94 грн.
Позовні вимоги мотивовано порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором на транспортування природного газу магістральними газопроводами № 1506000226/П017 від 01.07.2017 1 зі сплати вартості наданих послуг.
Відповідач проти позову заперечив, просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності в порядку ч. 3 ст. 267 ЦК України та ч. 5 ст. 315 ГК України. 
Також, надав суду докази сплати ним позивачу 74 821,51грн заборгованості за договором на транспортування природного газу магістральними газопроводами № 1506000226/ПО17, що підтверджено платіжним дорученням № 5460 від 30 серпня 2021 року. 
Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 26 жовтня 2021року у справі №909/537/21 у частині вимог про стягнення 74821,51 грн провадження у справі закрив на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України; у частині стягнення 12814,15 грн пені, інфляційних втрат у розмірі 3858,69 грн та 3% річних у розмірі 2531,59 грн відмовив.
Рішення мотивовано тим, що відповідач під час розгляду справи погасив заборгованість у розмірі 74 821,51грн, наявність доказів такої сплати, тому суд першої інстанції закрив провадження у справі в частині вимог про стягнення 74 821,51грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. 
Суд першої інстанції вказав, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором і не оплатив спожиті послуги у розмірі 74821,51 грн (основного боргу) у встановлені строки. Позивач звернувся до суду із цим позовом поза межами строку позовної давності, тому до вимог позивача про стягнення пені, інфляційних втрат і 3% річних застосував спеціальний строк позовної давності і з цих підстав відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення 12 814,15грн пені, 3 858,69 грн інфляційних втрат і 2531,59грн 3% річних. 
Акціонерне товариство "Укртрансгаз" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2021 року у справі №909/537/21 і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у частині стягнення 12 814,15 грн пені, 3858,69 грн інфляційних втрат, 2531,59 грн 3% річних; змінити розподіл судових витрат: повернути судовий збір сплачений за вимогою у частині якої провадження у справі закрито, покласти решту судових витрат на відповідача. 
Вважає, що оскаржуване прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням матеріального права, при не з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. Суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення без урахування доводів та доказів, наданих АТ «Укртрансгаз». Скаржник вказує на те, що договір на транспортування природного газу магістральними газопроводами № 1506000226/П017 не має ознак договору перевезення, а за своєю правовою природою є самостійним видом договору про надання послуг, поняття якого визначено спеціальним законодавством, зокрема, у Кодексі газотранспортної системи, Законі України «Про ринок природного газу» та зміст якого, визначений на основі типового договору, затвердженого органом державної влади, сторони договору не виступають по відношенню один до одного перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, а на правовідносини, що виникають із договору поширюються загальні положення щодо договорів про надання послуг, то висновок суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин статті 315 ГК України с таким, що суперечить ст. ст. 901, 909 ЦК України, ч.1 ст.307 ГК України, п. 9 та п. 31 ч. 1 ст. 1, ст.32 Закону України «Про ринок природного газу», п. 5 глави 1 розділу I Кодексу ГТС, постанові НКРЕКП в 30.09.2015 №2497 «Про затвердження Типового договору транспортування природного газу». Питання правової природи договору на транспортування природного газу було предметом дослідження Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 17.04.2018 у справі 910/3487/17. Наведені обставини та матеріали цієї справи свідчать про те, що суд першої інстанції мав усі правові підстави для повного задоволення позову в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, але цього не здійснив, посилаючись на доводи (міркування, припущення), що фактично не обгрунтовані та не підтверджені, не відповідають дійсним обставинам справи. Отже, викладені обставини свідчать про те, що в цьому випадку суд першої інстанції порушив та неправильно застосував норми процесуального права: ст. ст. 7, 73, 76-79, 86, 91, 236 ГПК України.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" у відзиві на апеляційну скаргу просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі та залишити без змін оскаржуване рішення; судові витрати залишити за позивачем. Щодо доводів апеляційної скарги зазначає, що із системного тлумачення норми частини 5 статті 315 ГК України в її взаємозв`язку з частинами 1, 3 статті 306 ГК України, які розміщені в одній Главі 32, до спірних правовідносин з транспортування магістральними трубопроводами підлягає застосуванню частина 5 статті 315 ГК України. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України (постанова від 16 липня 2020 року у справі №920/206/19, постанова від 23 липня 2020 року у справі № 920/180/19).
Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 30 листопада 2021 року поновив Акціонерному товариству "Укртрансгаз" строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2021 року у справі №909/537/21; відкрив провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2021 року у справі №909/537/21, постановив апеляційну скаргу розглядати без повідомлення учасників справи; витребував матеріали справи.
Відповідно до пункту 10 статті 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Згідно з статтею 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Західний апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи і вважає, що у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2021 року у справі №909/537/21 належить відмовити з таких підстав.
Обставини справи:
01 липня 2015 року Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якої відповідно до пункту 1.2. статуту є Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", (газотранспортне підприємство) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" (замовник) уклали договір на транспортування природного газу магістральними газопроводами № 1506000226/П017 (надалі - договір).
Відповідно до пункту 1.1. газотранспортне підприємство зобов`язалося надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення – газорозподільних станцій, а замовник зобов`язався внести плату за надані послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу у розмірі, в строки і в порядку, передбаченому договором.
Пункт 5.5 договору визначає, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється відповідачем (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.
Пункт 5.6 договору визначає, що у випадку, якщо Замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.
Сторони договору у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань за Договором несуть відповідальність у межах, передбачених законодавством (п. 7.1 Договору).
У разі порушення Замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із Замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 7.3 договору).
Договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов`язань за договором.
Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 11.1 договору)..
10 грудня 2019 року сторони підписали угоду про розірвання Договору, за змістом якої позивач та відповідач дійшли згоди розірвати з 01 травня 2019 року договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01 липня 2015 року №1506000226/П017.
Згідно п.2 угоди сторони погодили, що зобов`язання сторін, що виникають із договору, припиняються, окрім фінансових зобов`язань, що виникли в період дії договору і сторони не вважать себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками в цій частині.
На виконання договору позивач надав у 2018 та 2019 роках відповідачу послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами на загальну суму 447 054,53 грн відповідно до наступних актів наданих послуг:
- у січні 2018 року на загальну суму 50 123,78 грн відповідно до актів наданих послуг від 31.01.2018 в обсязі 42,057 тис.куб.м. та в обсязі 2 083,477 тис. куб. м.;
- у лютому 2018 року на загальну суму 53 249,60 грн відповідно до актів наданих послуг від 28.02.2018 в обсязі 2 216,954 тис.куб.м. та в обсязі 41,548 тис.куб.м.;
- у березні 2018 року на загальну суму 34986,99 грн відповідно до актів наданих послуг від 31.03.2018 в обсязі 1,460 тис.куб.м. та обсязі 1 485,889 тис.куб.м;
- у квітні 2018 року на загальну суму 34 037,42 грн відповідно до актів наданих послуг від 30.04.2018 в обсязі 1 327,323 тис.куб.м. та в обсязі 66,080 тис.куб.м.;
- у травні 2018 року на загальну суму 11 209,93 грн відповідно до актів наданих послуг від 31.05.2018 в обсязі 460,878 тис.куб.м. та в обсязі 13,892 тис.куб.м.;
- у червні 2018 року на загальну суму 7 998,63 грн відповідно до актів наданих послуг від 30.06.2018 в обсязі 10,249 тис.куб.м. та в обсязі 328,469 тис.куб.м.;
- у липні 2018 року на загальну суму 7 985,74 грн відповідно до актів наданих послуг від 31.07.2018 в обсязі 14,283 тис.куб.м. та в обсязі 323,352 тис.куб.м;
- у серпні 2018 року на загальну суму 8 010,53 грн відповідно до актів наданих послуг від 31.08.2018 в обсязі 12,096 тис.куб.м. та в обсязі 326,883 тис.куб.м.;
- у вересні 2018 року на загальну суму 8 979,18 грн відповідно до актів наданих послуг від 30.09.2018 в обсязі 367,398 тис.куб.м. та в обсязі 12,687 тис.куб.м.;
- у жовтні 2018 року на загальну суму 13 657,95 грн відповідно до актів наданих послуг від 31.10.2018 в обсязі 565,136 тис.куб.м. та в обсязі 13,737 тис.куб.м.;
- у листопаді 2018 року на загальну суму 31 391,72 грн відповідно до актів наданих послуг від 30.11.2018 в обсязі 33.188 тис.куб.м. та в обсязі 1 297,092 тис.куб.м.;
- у грудні 2018 року на загальну суму 49 661,83 грн відповідно до актів наданих послуг від
31.12.2018 в обсязі 2 064,079 тис.куб.м. та в обсязі 41,843 тис.куб.м.;
- у січні 2019 року на загальну суму 50 653,07 грн відповідно до актів наданих послуг від 31.01.2019 в обсязі 42,085 тис.куб.м. та в обсязі 2 105,949 тис.куб.м.;
- у лютому 2019 року на загальну суму 40 286,65 грн відповідно до актів наданих послуг від 28.02.2019 в обсязі 37,264 тис.куб.м. та в обсязі 1 670,661 тис.куб.м.;
- у березні 2019 року на загальну суму 59 581,78 грн відповідно до актів наданих послуг від 31.03.2019 в обсязі 2 439,650 тис.куб.м. та в обсязі 82,628 тис.куб.м.;
- у квітні 2019 року на загальну суму 15 239,72 грн відповідно до актів наданих послуг від 30.04.2019 року в обсязі 15,268 тис.куб.м. та в обсязі 630,654 тис.куб.м.
Відповідач частково оплатив вартість наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами - у сумі 402 233,02 грн. 
На дату подання позову заборгованість відповідача з оплати вартості наданих за договором послуг становила 74 821,51 грн.
За порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання позивач нарахував 12 814,15 грн пені, 3 858,69 грн - 3% річних та 2 531,59 грн інфляційних нарахувань.
Отже, предметом позову є вимоги позивача про стягнення з відповідача 74 821,51 грн основної заборгованості за договором на транспортування природного газу магістральними газопроводами №1506000226/ПО17, 12 814,15 грн пені, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 3 858,69 грн та інфляційні втрати в сумі 2 531,59 грн.
До прийняття оскарженого рішення відповідач оплатив позивачу 74 821,51грн заборгованості за договором на транспортування природного газу магістральними газопроводами № 1506000226/ПО17, що підтверджено платіжним дорученням № 5460 від 30 серпня 2021 року. Ця обставина слугувала для закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення 74 821,51 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. 
Суд апеляційної інстанції переглядає рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2021року у справі №909/537/21 в межах доводів і вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз", а саме: в частині відмови у стягненні 12 814,15 грн пені, 3 858,69 грн інфляційних втрат і 2 531,59 грн трьох відсотків річних, заявлених позивачем за неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором на транспортування природного газу магістральними газопроводами № 1506000226/ПО17, укладеним сторонами 01 липня 2015 року.
Відповідно до статті 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини. 
За визначенням частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
Згідно зі статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За визначенням статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з статтею 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд першої інстанції констатував, що укладений сторонами 01 липня 2015 року договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №1506000226/П017 має ознаки договору перевезення і застосував до спірних правовідносин положення частини п`ятої статті 315 Господарського кодексу України. 
При цьому суд урахував позиції щодо застосування норм права, наведені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № 920/206/19 та від 23.07.2020 у справі №920/180/19 в частині правової природи договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами.
У названих постановах Верховний Суд вказав, що положення частини п`ятої статті 315 Господарського кодексу України підлягали застосуванню до спірних правовідносин ураховуючи те, що між сторонами укладений договір на транспортування продукції трубопроводами, за умовами якого здійснюється переміщення продукції виробничо-технічного призначення трубопроводами, то, з огляду на об`єктивні ознаки цієї діяльності, вона підпадає під визначення перевезення вантажів закріплене в статті 306 Господарського кодексу України, а відтак на нього, разом із нормами Цивільного кодексу України, Законів України "Про транспорт", "Про трубопровідний транспорт", "Про ринок природного газу" та інших законодавчих актів поширюються й норми Господарського кодексу України, зокрема, в частині правового регулювання перевезення вантажів, а укладеному договору притаманні риси, у тому числі договору перевезення. 
Відповідно до статті 1 Господарського кодексу України він визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання. 
Виходячи із системного аналізу статті 315 Господарського кодексу України судова колегія наголосила, що зазначена норма розміщена в Главі 32 цього Кодексу "Правове регулювання перевезення вантажів", яка включена до Розділу VI "Особливості правового регулювання в окремих галузях господарювання".
Згадана глава розпочинається статтею 306 у частині першій якої визначено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.
Частиною третьою статті 306 Господарського кодексу України також закріплено, що перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.
Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (частина п`ята статті 306 Господарського кодексу України).
Відповідно до частини п`ятої статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань. 
Цивільним кодексом України закріплено, що: 
- позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України); 
- загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України);
- для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина перша статті 258 Цивільного кодексу України).
Так, частиною п`ятою статті 315 Господарського кодексу України встановлено, що для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк. 
З обставин цієї справи видно, що на виконання договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 1506000226/П017, укладеного сторонами 01 липня 2015 року, позивач з січня 2018 року по квітень 2019 року надав відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 447 054,53 грн. 
На час звернення до суду із означеним позовом заборгованість відповідача з оплати вартості наданих за лютий, березень, квітень 2019 року послуг з транспортування магістральними трубопроводами природного газу становила 74 821,51 грн. 
За порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання з оплати вартості 74 821,51 грн послуг з транспортування магістральними трубопроводами природного газу, наданих у лютому, березні, квітні 2019 року позивач нарахував: на підставі пункту 7.3 договору - 12 814,15 грн пені; на підставі частини 2 статті 625 ЦК України - 2 531,59 грн інфляційних втрат, 3 858,69 грн - 3% річних. 
Спору щодо правильності нарахованих сум немає. Поряд з цим, відповідач заявив про застосування наслідків спливу позовної давності.
Відповідно до статті  261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5).
Відповідно до частини 4  статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За текстом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
За умовами пункту 5.5 договору строк оплати послуг, наданих у лютому 2019 року, настав 20 березня 2019 року; строк оплати послуг, наданих у березні 2019 року, настав 20 квітня 2019 року; строк оплати послуг, наданих у квітні 2019 року, настав 20 травня 2019 року. Отже, встановлений частиною п`ятою статті 315 Господарського кодексу України шестимісячний строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення основної заборгованості за надані послуги сплив, відповідно, 20 вересня 2019 року, 20 жовтня 2019 року, 20 листопада 2019 року.
Із позовом про стягнення 74 821,51 грн основної заборгованості позивач звернувся до суду 26 серпня 2021 року, тобто зі спливом позовної давності. 
Оскільки відповідач під час розгляду справи сплатив суму основного боргу, тобто, виконав зобов`язання після спливу позовної давності, суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі в цій частині позовних вимог. Водночас, ураховуючи приписи статті 266 ЦК України та висновки щодо застосування норм права, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19, позовна давність спливла і до додаткових вимог про стягнення 12 814,15 грн пені, 3 858,69 грн трьох процентів річних та 2 531,59 грн інфляційних втрат. 
Суд першої інстанції обгрунтовано встановив порушення прав позивача та вказав, що позовна давність до основної вимоги спливла і про це відповідач зробив заяву, тому відмовив у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, встановленої частиною п`ятою статті 315 Господарського кодексу України - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Оцінюючи правову природу договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 1506000226/П017 від 01 липня 2015 року, суд урахував позиції щодо застосування норм права, наведені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №920/206/19 та від 23.07.2020 у справі №920/180/19 в частині визначення правової природи договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами. 
Наведене спростовує доводи скаржника про правову природу договору на транспортування природного газу магістральними газопроводами № 1506000226/П017 від 01 липня 2015 року, як договору про надання послуг, звернення з означеним позовом у межах трирічного строку позовної давності, що є підставою для задоволення позову в частині стягнення пені, інфляційних нарахувань і 3% річних.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Господарський суд Івано-Франківської області ухвалив рішення від 26 жовтня 2021 року у справі №909/537/21 з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують. 
За приписами частини 5 статті 240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2021 року у справі №909/537/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - без задоволення.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Укртрансгаз".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття
Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.
Повний текст постанови складено 12 квітня 2022 року.

Головуючий суддя                                                                                В.М. Гриців

                    Суддя                                                                                О.В. Зварич

                    Суддя                                                                                Г.Г. Якімець