Номер провадження: 22-ц/813/3482/22 
Номер справи місцевого суду: 523/3696/21
Головуючий у першій інстанції Мурманова І. М.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_2 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. 
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23 липня 2019 року між нею та відповідачем по справі було укладено шлюб, від шлюбу у сторін народилась дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що стосунки між подружжям погіршились та сторони проживають окремо, відповідач матеріальної допомоги не надає. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позиція відповідача у суді першої інстанції.
23 квітня 2021 року від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.
Вказував, що судовим наказом від 17.03.2021р. у справі №523/3695/21 з нього стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки від доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; у ОСОБА_1 відсутня можливість надавати матеріальну допомогу у розмірі, про який просить заявник; на даний час відповідач не працює, доходу не має та живе за рахунок власної матері.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно починаючи з 02.03.2021 року та до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач не працює, не отримує дохід, перебуває на утриманні матері та вже сплачує аліменти на утримання дитини, які було стягнено з нього на підставі судового наказу, виданого Суворовським районним судом м. Одеси.

Порядок розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.
Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 21 лютого 2022 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судове рішення оскаржується лише в частині не задоволених позовних вимог, а тому підлягає перегляду лише в цій частині. 
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 23 липня 2019 року Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 724 (свідоцтво про шлюб видане 23.07.2019 року, серія НОМЕР_1 ) (а.с.6).
Також, судом першої інстанції вірно встановлено, що сторони: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження видане 04.02.2020 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) серія НОМЕР_2 , актовий запис № 698 (а.с.5).
Позивачем у позові зазначено, що сторони проживають окремо та вона, відповідно до положення ст. 84 СК України має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трьох років.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що спільній дитині сторін на дату звернення до суду з даним позовом виповнився 1 рік.
Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Згідно із ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Судом першої інстанції вірно досліджено відзив на позовну заяву, згідно із якого відповідач зазначає, що у позові слід відмовити з підстав його недоведеності, відсутності доказів того, що він може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Також, у відзиві зазначено, що відповідач не працює, не отримує доходу, перебуває на утримання матері та вже сплачує аліменти на утримання дитини, які було з нього стягнуто на підставі судового наказу виданого Суворовським районним судом м. Одеси (а.с.17-18).
Судом першої інстанції досліджено відомості з державного реєстру фізичних осіб – платників податків від 31.03.2021 року, згідно якого із 2018 року по 2020 рік за відповідачем відсутні нарахування та виплати (а.с.15).
Згідно із Реєстру застрахований осіб Пенсійного фонду України на звітній період 2011,2012 та 2014 рік страхові внески за ОСОБА_1 не сплачуються (а.с.20).
Судом першої інстанції також встановлено, що 17 березня 2021 року Суворовським районним судом м. Одеси (справа №523/3695/21) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини стягнуто аліменти у розмірі: 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.21).
Частиною 1 ст. 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 77 СК України, аліменти сплачуються щомісячно.
Законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст. 84 СК України).
Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання - можливості чоловіка надавати таке утримання.
Разом з цим, судом першої інстанції вірно враховано, що у зв`язку з доглядом за дитиною, якій на день розгляду справи виповнилось 1 рік і 5 місяців, позивач не має можливості працевлаштуватись і тим самим утримувати себе, що відповідно свідчить про те, що остання потребує надання матеріальної допомоги.
Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, об`єктивності, розумності та справедливості, враховуючи те, що сторони проживають окремо, відповідач є здоровою, працездатного віку особою, відомостей щодо неможливості працевлаштування з будь-яких причин відповідачем не надано, відзив на позовну заяву таких доказів не містить, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача може бути стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав. 
Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає, що доказів того, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Центрі зайнятості населення ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано. Крім того, скаржник є працездатною особою, яка може бути працевлаштована, з метою забезпечення себе та дружини, дитини базовими потребами життєдіяльності.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.
У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               А.І. Дришлюк