Постанова
Іменем України                                                                    
 
26 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 149/1134/20
провадження № 61-3873св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:  Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,         
 
учасники справи:
 
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС»,
третя особа - ОСОБА_6 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного суду від 02 лютого 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: Стадника І. М., Сопруна В. В., Панасюка О. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС») про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті фізичної особи.
 
Позовну заяву мотивовану тим, що 05 жовтня 2018 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) за участю ОСОБА_6 потерпіла    ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, внаслідок яких ІНФОРМАЦІЯ_1 від закритої черепно-мозкової травми, що ускладнилась набряком та набуханням головного мозку, настала смерть останньої.
Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області                           від 06 червня 2019 року, який набрав законної сили, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, та йому призначено покарання. 
ОСОБА_7 у період з 05 жовтня 2018 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала у важкому стані (у комі) на стаціонарному лікуванні           у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії КНП «Хмільницькій ЦРЛ». Під час стаціонарного лікування в КНП «Хмільницькій ЦРЛ» витрачено кошти у розмірі 163 665,37 грн на придбання ліків та медикаментів.
На поховання ОСОБА_7 витрачено 10 050,00 грн. На виготовлення надгробного пам`ятника витрачено 15 800,00 грн.
Цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки - водія автомобіля «Volkswagen Golf», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС»                              відповідно до полісу № АК/9750034, укладеного 07 листопада 2017 року. Період дії договору з 08 листопада 2017 року до 07 листопада 2018 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю, складає 200 000,00 грн. Франшиза - нуль.
 
З урахуванням зазначеного позивачі просили стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь:
-        ОСОБА_1 81 832,68 грн фактично понесених витрат на лікування потерпілої ОСОБА_7 за період з 05 жовтня 2018 року до  ІНФОРМАЦІЯ_1, 15 800,00 грн понесених витрат на виготовлення надгробного пам`ятника, 1 080,00 грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди, 13 969,73 грн шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності потерпілою ОСОБА_7 , а всього                      112 682,41 грн;
-       ОСОБА_2 81 832,68 грн фактично понесених витрат на лікування потерпілої ОСОБА_7 за період з 05 жовтня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, 1 080,00 грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди,       13 969,73 грн шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності потерпілою ОСОБА_7 , 16 493,99 грн шкоди за втрату годувальника, а всього 113 376,40 грн;
-       ОСОБА_3 1 080,00 грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди;
-       ОСОБА_4 10 015,20 грн заподіяної моральної шкоди та 33 748,96 грн шкоди за втрату годувальника за період з 01 лютого 2019 року до             31 травня 2020 року, а всього 43 764,16 грн;
-       ОСОБА_4 - щомісячно по 2 109, 31 грн шкоди за втрату годувальника, починаючи з 01 червня 2020 року;
-       ОСОБА_5 10 015,20 грн заподіяної моральної шкоди та                         33 748,96 грн шкоди за втрату годувальника за період з 01 лютого      2019 року до 31 травня 2020 року, а всього 43 764,16 грн;
-       ОСОБА_5 щомісячно по 2 109,31 грн шкоди за втрату годувальника, починаючи з 01 червня 2020 року.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області                        від 28 жовтня 2020 року, ухваленим у складі судді Войнаревича М. Г., позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задоволено.
Стягнуто із ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 81 832,68 грн фактично понесених витрат на лікування потерпілої ОСОБА_7 за період                          з 05 жовтня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, 15 800,00 грн понесених витрат на виготовлення надгробного пам`ятника, 1 080,00 грн відшкодування заподіяної моральної шкоди, 13 969,73 грн шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності потерпілої ОСОБА_7 , а всього 112 682,41 грн.
Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_2 81 832,68 грн фактично понесених витрат на лікування потерпілої ОСОБА_7 за період                         з 05 жовтня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, 1 080,00 грн відшкодування заподіяної моральної шкоди, 13 969,73 грн шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності потерпілої ОСОБА_7 , 16 493,99 грн шкоди за втрату годувальника, а всього 113 376,40 грн.
Стягнуто із ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_3 1 080,00 грн відшкодування заподіяної моральної шкоди.
Стягнуто із ПрАТ «СГ «ТАС»  на користь ОСОБА_4 10 015,20 грн заподіяної моральної шкоди та 33 748,96 грн шкоди за втрату годувальника за період        з 01 лютого 2019 року по 31 травня 2020 року, а всього 43 764,16 грн.
Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_4 щомісячно                                 по 2 109,31 грн шкоди за втрату годувальника, починаючи з 01 червня            2020 року.
Стягнуто із ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_5 10 015,20 грн заподіяної моральної шкоди та 33 748,96 грн шкоди за втрату годувальника за період з 01 лютого 2019 року по 31 травня 2020 року, а всього                               43 764,16 грн.
Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_5 щомісячно                            по 2 109, 31 грн шкоди за втрату годувальника, починаючи з 01 червня            2020 року.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог.
 
Визначаючи розмір відшкодування, суд першої інстанції керувався розміром мінімальної заробітної плати, встановленим Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», посилаючись на те, що ДТП за участю застрахованого транспортного засобу сталася 05 жовтня 2018 року,     а смерть потерпілої ОСОБА_7 як складовий факт страхового випадку - ІНФОРМАЦІЯ_1, й вважав, що страховий випадок як певна подія в часі розпочата у 2018 році із вчиненням ДТП, а закінчилася у 2019 році фактом смерті ОСОБА_7 , а тому при обрахунку розміру заподіяної шкоди використав розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на 2019 рік,         а не 2018 рік.
 
Загальна сума стягнутих судом першої інстанції з відповідача виплат становить 314 667,13 грн, а також щомісячні платежі в сумі 4 216,62 грн, починаючи з 01 червня 2020 року.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 02 лютого 2021 року апеляційну скаргу ПрАТ «СГ «ТАС» задоволено, рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь:
ОСОБА_4 44 676,00 грн на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, 8 935,20 грн моральної шкоди, а всього 53 611,20 грн,
ОСОБА_5 44 676,00 грн на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, 8 935,20 грн моральної шкоди, а всього 53 611,20 грн,
ОСОБА_1 11 246,00 грн витрат на спорудження надгробного пам`ятника.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ,       ОСОБА_5 , а також у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що незалежно від виду наслідку заподіяної шкоди (життю, здоров`ю та/або майну потерпілого), страховий випадок є єдиним, і під ним розуміється саме ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу.
 
Враховуючи те, що ДТП сталася 05 жовтня 2018 року, при обрахунку розміру заподіяної шкоди апеляційний суд використав розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на 2018 рік згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» - 3 723,00 грн, мінімальний розмір регламентної виплати не може бути меншим 134 028,00 грн. Розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) кожній особі, що була на утриманні потерпілої ( ОСОБА_2 як її син, що досяг повноліття, але продовжує навчання, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як батьки, які досягли пенсійного віку), становить 44 676,00 грн (134 028,00 грн/3).
 
Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні вимог про стягнення із ПрАТ «СГ «ТАС» на його користь шкоди за втрату годувальника, апеляційний суд врахував те, що така виплата проведена ПрАТ «СГ «ТАС»  на підставі пункту 27.2 статті 27 Закону України«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
 
Враховуючи те, що ПрАТ «СГ «ТАС» фактично не виконало свого зобов`язання перед іншими двома особами, які перебували на утриманні потерпілої, - її батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , апеляційний суд дійшов висновку про те, що з відповідача підлягає стягненню страхове відшкодування (регламентна виплата), передбачена пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначена в порядку статті 1200 ЦК України: ОСОБА_4 - 44 676,00 грн, ОСОБА_5 - 44 676,00 грн.
 
Також апеляційний суд дійшов висновку про те, що всі п`ятеро позивачів мають право на відшкодування страховиком моральної шкоди на підставі пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, тобто 44 676,00 грн (12 * 3 723,00 грн), і виплачується рівними частинами, а тому розмір відшкодування кожному становить                   8 935,20 грн. 
 
Враховуючи те, що страхове відшкодуванняна підставі пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (дітям і чоловіку потерпілої) вже виплачене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь батьків потерпілої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підлягає стягненню по 8 935,20 грн кожному.
 
Також апеляційний суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь ОСОБА_1 на підставі пункту 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягають стягненню витрати на виготовлення надгробного пам`ятника. 
 
При цьому, встановивши, що загальний розмір належної до відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, перевищує встановлений договором розмір страхової суми на одного потерпілого, суд дійшов висновку про те, що саме розмір відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника підлягає обмеженню та стягнув на користь ОСОБА_1  11 246,00 грн витрат на спорудження надгробного пам`ятника.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення із страховика особам, які понесли фактичні витрати на лікування потерпілої, яка перебувала у важкому стані (у комі), а згодом померла, витрат на лікування, апеляційний суд виходив із того, що витрати, пов`язані із лікуванням потерпілого, шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності, відшкодовуються страховиком тільки потерпілому, відповідно до положень пункту 1.3 статті 1 розділу 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими є особи, життю та здоров`ю яких заподіяна шкода внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
 
Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 ,           ОСОБА_10 , ОСОБА_5 до ПрАТ «СГ «ТАС», апеляційний суд виходив із того, що вони перевищують межі страхової суми.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме статті 9, 22, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які регулюють розмір виплати страхового відшкодування страховиком.
Відповідно до Полісу № АК/9750034 страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, становить 200 000,00 грн на одного потерпілого.
Отже, договором визначено страхову суму (ліміт майнової відповідальності страхової компанії) лише на одного потерпілого.
Однак апеляційний суд дійшов помилкового висновку  про те, що визначена договором страхова сума на одного потерпілого у розмірі 200 000,00 грн              є загальним розміром усього страхового відшкодування, яке зобов`язаний здійснити страховик на користь усіх осіб, які згідно з законом мають право на відшкодування.
Також апеляційний суд неправильно застосував статтю 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», неправильно встановив час виникнення страхового випадку, від якого залежить розмір страхового відшкодування.
Крім того, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що  у разі смерті потерпілої особи внаслідок ДТП до її спадкоємців не переходить право на отримання від страховика страхового відшкодування понесених витрат на лікування та шкоди у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності.
Вказували на те, що право на стягнення фактично понесених витрат на лікування за життя належало їхній матері та після її смерті перейшло до них як до спадкоємців, а тому апеляційний суд безпідставно відмовив                            у задоволенні позовних вимог про стягнення фактично понесених витрат на лікування.
 
Підставою касаційного оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 02 лютого 2021 року заявники зазначають неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо регулювання розміру страхового відшкодування в межах встановленого договором страхування ліміту майнової відповідальності страховика; моменту настання страхового випадку, який є підставою цивільно-правової відповідальності; права спадкоємців на стягнення із страхової компанії фактично понесених витрат на лікування (пункт 3 частини 2 статті 389 ЦПК України).
 
Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 касаційні скарги не подавали, судове рішення апеляційного суду в касаційному порядку не оскаржували, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України судове рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у касаційному порядку не переглядається.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У червні 2021 року ПрАТ «СГ «ТАС» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2021 року заявникам продовжено строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Верховного Суду                            від 12 березня 2021 року.
 
У строк, визначений судом, заявники усунули недоліки касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області                           від 06 червня 2019 року, з урахуванням вироку Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2019 року, у справі № 149/755/19 ОСОБА_6 визнано винним за частиною другою статті 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.
 
Цивільні позови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до                 ОСОБА_6 , третя особа - ПрАТ «Страхова Група «ТАС», задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в сумі 200 000,00 грн та 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу, на користь ОСОБА_2 - моральну шкоду в сумі 200 000 грн, на користь ОСОБА_3 - моральну шкоду в сумі 200 000,00 грн.
 
ОСОБА_6 визнано винним у тому, що 05 жовтня 2018 року о 9:20 год. він, керуючи відповідно до висновку експерта № 701 від 24 жовтня 2018 року технічно справним автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер           НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_11 , рухаючись по проїзній частині проспекту Свободи в напрямку вул. 1-го Травня у м. Хмільнику, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого навпроти аптеки № 156 по вул. 1-го Травня у м. Хмільник, по якому в той час в бік аптеки здійснювала перехід ОСОБА_7 , у порушення вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України               від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до яких водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а у разі потреби зупинитись, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, та який згідно зі статтею 41 Закону України «Про дорожній рух» регулює питання організації руху та його небезпеки, усвідомлюючи факт порушення правил безпеки дорожнього руху, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та легковажно розраховуючи на їх відвернення, не вжив заходи до зупинки транспортного засобу та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка отримала тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 померла у лікарні.
 
У результаті ДТП пішохід ОСОБА_7 відповідно до висновку експерта     від 15 березня 2019 року № 11 отримала тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму (гематоми та садна на голові, епідермальна та субдуральна гематоми правої тім`яної-скроневої ділянки головного мозку (декомпресуюча трепанація черепа 05 жовтня 2018 року), яка належить до тяжкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння згідно з наказом № 6 пунткту 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_7 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 від закритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку. Між закритою черепно-мозковою травмою, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку, та смертю ОСОБА_7 є причинно-наслідковий зв`язок.
 
Цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки водія автомобіля «Volkswagen Golf», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», відповідно до полісу № АК/9750034, укладеного 07 листопада            2017 року. Період дії договору з 08 листопада 2017 року до 07 листопада     2018 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю, складає 200 000,00 грн. Франшиза - нуль.
 
Для отримання страхового відшкодування дочка загиблої ОСОБА_1 , син загиблої ОСОБА_2 , чоловік загиблої ОСОБА_3 , звернулись до ПрАТ «СГ «ТАС» із відповідними письмовими заявами відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
 
Також до ПрАТ «СГ «ТАС» звернулися батьки загиблої ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з письмовими заявами про здійснення страхового відшкодування моральної шкоди, шкоди за втрату годувальника.
 
Листом від 17 квітня 2019 року № 140 ПрАТ «СГ «ТАС» повідомило          ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що ПрАТ «СГ «ТАС» призупинило прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування до завершення кримінального провадження та прийняття рішення.
 
Рекомендованим листом з описом вкладеного № 2200002994557 позивачі направили на адресу АТ «СГ «ТАС» належним чином засвідчену копію вироку Хмільницького міськрайонного суду від 06 червня 2019 року та копію вироку Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2019 року у справі                         № 149/775/19.
 
Листом від 07 лютого 2020 року  № 01912/7120 ПрАТ «СГ «ТАС» відмовило               у відшкодуванні витрат на лікування ОСОБА_7 за період з 05 жовтня 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті) в сумі 164 451,92 грн, посилаючись на те, що відповідно до частини другої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється зі смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Водночас, страховик визнав обґрунтованою виплату відшкодування моральної шкоди в сумі 8 935,20 грн, а також 10 050,00 грн витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати.
 
Листом від 27 січня 2020 року № 01136/7120 ПрАТ «СГ «ТАС» повідомило ОСОБА_3 про прийняття рішення виплатити йому страхову виплату - відшкодування моральної шкоди в сумі 8 935,20 грн.
 
Листом від 31 січня 2020 року № 01433/7120 ПрАТ «СГ «ТАС» повідомило ОСОБА_2 про прийняття рішення про страхову виплату в розмірі                   53 611,20 грн, з яких: 44 676,00 грн - шкода, як особі, яка перебувала на утриманні потерпілого, а також 8 935,20 грн моральної шкоди.
 
26 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 15 800,00 грн - витрати, понесені на придбання надгробного пам`ятника, на яку їй було надано відповідь про необхідність подання оригіналів документів, що підтверджують здійснення оплати.
 
Із заявами про страхове відшкодування - виплату моральної шкоди в сумі     10 015,20 грн, а також 33 748,96 грн шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, а також щомісячні виплати в сумі 2 109,31 грн звернулися також батьки загиблої ОСОБА_7 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 
 
ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування:               ОСОБА_1 - 18 985,20 грн, з яких: 8 935,20 грн - моральна шкода,                      10 050,00 грн - витрати на поховання; ОСОБА_2 - 53 611,20 грн, з яких:             8 935,20 грн - моральна шкода, 44 676,00 грн - шкода у зв`язку з втратою годувальника; ОСОБА_3 - 8 935,20 грн моральної шкоди.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                                 є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права                      у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Звертаючись до суду з позовом, позивачі, зокрема ОСОБА_1 та        ОСОБА_2 (діти потерпілої), просили стягнути з відповідача на користь:
ОСОБА_1 81 832,68 грн фактично понесених витрат на лікування потерпілої ОСОБА_7 за період з 05 жовтня 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, 15 800,00 грн понесених витрат на виготовлення надгробного пам`ятника, 1 080,00 грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди,                  13 969,73 грн шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності потерпілої ОСОБА_7 , а всього 112 682,41 грн;
ОСОБА_2 81 832,68 грн фактично понесених витрат на лікування потерпілою ОСОБА_7 за період з 05 жовтня 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, 1 080,00 грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди,                        13 969,73 грн шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності потерпілою ОСОБА_7 , 16 493,99 грн шкоди за втрату годувальника,               а всього 113 376,40 грн.
 
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
 
Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
 
Відносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).
 
У статті 3 Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
 
Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
 
Частиною першою статті 21 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених                             у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
 
Відповідно до статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
 
Пунктом 27.1 статті 27 Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
 
У справі, яка переглядається, установлено, що внаслідок ДТП (страхового випадку), яка сталася  05 жовтня 2018 року , ІНФОРМАЦІЯ_1 настала смерть потерпілої ОСОБА_7 .
 
Згідно зі статтею 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
 
Пунктом 9.4 статті 9 Закону встановлено, що страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
 
Відповідно до поліса № АК/9750034 страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, становить 200 000,00 грн на одного потерпілого.
 
Оскільки страховий випадок, ДТП, настав 05 жовтня 2018 року, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що для розрахунку виплат необхідно використовувати мінімальну заробітну плату, встановлену на         2018 рік згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на         2018 рік» - 3 723,00 грн, мінімальний розмір регламентної виплати не може бути меншим 134 028,00 грн.
 
У позасудовому порядку страховик відшкодував ОСОБА_1                              18 985,20 грн, ОСОБА_2 - 53 611,20 грн, а ОСОБА_3 - 8 935,20 грн,                  а всього 81 531,60 грн.
 
Пунктом 27.2 статті 27 Закону передбачено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
 
Згідно із частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому                         з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.
 
ОСОБА_2 як син ОСОБА_7 , що досяг повноліття, але продовжує навчання, є таким, що перебував на утриманні ОСОБА_7 .
 
Установивши, що ПрАТ «СГ «ТАС» на підставі пункту 27.2 статті 27 Закону проведена виплата ОСОБА_2 страхового відшкодування, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення ПрАТ «СГ «ТАС» на його користь шкоди за втрату годувальника.
 
Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
 
Установивши, що страхове відшкодування дітям потерпілої ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підставі пункту 27.3 статті 27 Закону виплачене ПрАТ «СГ «ТАС», апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову                            у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди.
 
Відповідно до пункту 27.4 статті 27 Закону страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовного одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат                            у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
 
У справі, яка переглядається, установлено, що на виготовлення надгробного пам`ятника померлій ОСОБА_7 її дочкою ОСОБА_1 витрачено       15 800,00 грн.
 
Стягуючи з відповідача на користь ОСОБА_1   страхове відшкодування на підставі пункту 27.4 статті 27 Закону, апеляційний суд правильно врахував положення пункту 27.5 статті 27 Закону, згідно з яким загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
 
Установивши, що страхова сума становить 200 000,00 грн, а фактично виплачено і присуджено до виплати 188 754,00 грн, та враховуючи те, що загальний розмір належної до відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілої, перевищує встановлений договором розмір страхової суми на одного потерпілого, апеляційний суд дійшов правильного висновку про обмеження розміру відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника та стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 11 246,00 грн витрат на спорудження надгробного пам`ятника.
 
Також апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення зі страховика фактично понесених витрат на лікування потерпілої ОСОБА_7 та шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності потерпілою             ОСОБА_7 , не підлягають задоволенню, оскількивитрати, пов`язані із лікуванням потерпілого, шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності, відшкодовуються страховиком тільки потерпілому відповідно до положень пункту 1.3 статті 1 розділу 1 Закону, яким є особа, життю та здоров`ю якої заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
 
Особа, яка здійснювала лікування та догляд за потерпілим у ДТП та понесла витрати, має право після смерті потерпілого на компенсацію таких витрат від заподіювача шкоди відповідно до статей 23, 1166 ЦК України.
 
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду                           від 12 вересня 2018 року у справі № 712/1503/17-ц (провадження                             № 61-15710св18).
 
З огляду на викладене, необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення фактично понесених витрат на лікування.
 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд неправильно встановив час виникнення страхового випадку та неправильно визначив розмір страхового відшкодування,  не спростовують висновків апеляційного суду, ґрунтуються на власному тлумаченні заявниками норм матеріального права, зводяться до неправильного їх тлумачення, незгоди з ухваленим у справі судовим рішенням та необхідності переоцінки доказів у справі. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, Верховний Суд не встановив.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального                               і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Постанову Вінницького апеляційного суду від 02 лютого 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий  	Д. Д. Луспеник    	
Судді:   	І. А. Воробйова     Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць      Р. А. Лідовець