ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/5436/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,        

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року 
у адміністративній справі № 340/5436/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - 
                                                                      
 ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року задоволено позов ОСОБА_1 , а саме, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №935250824719 від 25 листопада 2020 року про перерахунок пенсії, яким ОСОБА_1 зменшено відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 89% до 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та зобов`язано  Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області №210 від 10 березня 2020 року у розмірі 89% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум, та стягнуто на її користь понесені судові витрати (судовий збір) у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. 
Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем по справі з підстав помилкового застосування норм матеріального права та обґрунтування судом своїх висновків не доведеними обставинами, що призвело до ухвалення незаконного рішення у справі, яке просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені вимог позивача у повному обсязі.
Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивачу пенсійним органом було здійснено відповідно ч.З та ч,4 статті 142 Закону № 1402 з урахуванням її стажу на посаді судді, що за підрахунком пенсійного органу складає 50 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, і підстави для перерахунку відсутні.
Обговоривши доводи апеляційної скарги відповідача, перевіривши за матеріалами справи повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність наданоїїм правової оцінки і застосування до них норм матеріального права, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апелянта, виходячи з нижченаведеного.
Судом першої інстанції встановлено, що предмет у ціій справі є здійсненнений  ,   Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області згідно протоколу (рішення) №935250824719 від 25.11.2020 р. перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з 50% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, а не у раніше призначеному ОСОБА_1 розмірі 89% суддівської винагороди, зазначеної у довідці ТУ ДСА в Кіровоградській області №210 від 10.03.2020 р., а також здійснення вказаного перерахунку не з 19.02.2020 р., як зазначено у судовому рішенні, а з 12.06.2020 р.
Як з`ясовано судом першої інстанції за матеріалами адміністративної справи, ОСОБА_1 звільнена з посади судді Ленінського районного суду міста Кіровограда у зв`язку з поданням заяви про відставку постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 р. №1515-VIII, і на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області позивач перебуває з 27.09.2016 р. та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке визначально було обчислено пенсійним органом у 89% розмірі суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді.
Внаслідок відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, фактичною підставою чого слугувало Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 р. №2-р/2020 у справі №1-15/2018 (4086/16), яким  пункт 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), за позовом   ОСОБА_1 у справі №340/3506/20 Кіровоградським окружним адміністративним судом 24.09.2020 р. було прийнято рішення, яким визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 02 квітня 2020 року про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 починаючи з 19 лютого 2020 року на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 10 березня 2020 року №210, а також зобов`язано виплатити кошти з урахуванням раніше отриманих за цей період (а.с.7-10, 23-25, 62-64).
          Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №935250824719 від 25.11.2020 р. для перерахунку згідно  рішення суду довічного грошового утримання ОСОБА_1 (а.с.16-17, 28-29, 73-78, 81) відповідачем бралося до розрахунку 50 відсотковий розмір від грошового утримання працюючого судді - 114 453,90 грн., що і стало предметом оскарження у цій справі та було предметом перевірки судом першої інстанції.
Так, вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції виходив з того, що на час виходу позивача у відставку був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI (далі за текстом - Закон №2453), у ч.1 та ч.5 ст.120 якого передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку, і за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку, а відповідно до ч.3 ст.141 Закону №2453, в редакції Закону України від 12.02.2015 р. №192-VIII, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. №1-8/2016, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, і у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
При цьому, суд першої інстанції зауважив, що позивач вийшла у відставку відповідно до норм Закону №2452 і відповідно, відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу повинен визначатися відповідно до законодавства, яке діяло на час виходу позивача у відставку з посади судді, а положення п.25 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII (далі за текстом - Закон №1402), який набрав чинності 30.09.2016 р. та визнаний неконституційним згідно Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 р. №2-р/2020 у справі №1-15/2018 (4086/16) – до позивача не застосовуються при визначенні відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Крім того, судом першої інстанції акцентовано, що Законом №1402-VIII не встановлено вимог щодо проведення перерахунку відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям, які вийшли у відставку до прийняття такого Закону та не уповноважено територіальні органи Пенсійного фонду України на проведення такого перерахунку, а рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №935250824719 від 25.11.2020 р. було прийнято на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 р. у справі №340/3506/20, яким не встановлювалося нового відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача, а лише було лише зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 починаючи з 19 лютого 2020 року, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 10 березня 2020 року №210, і виплатити кошти з урахуванням раніше отриманих за цей же період (а.с.7-10, 23-25, 62-64).
За наведених обставин та вказуючи на незмінність відсоткового значення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, яке обчислювалося під час його призначення, суд першої інстанції дійшов висновку, що при проведенні перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, його розмір повинен обчислюватися, виходячи із відсоткового розміру довічного грошового утримання судді, право на яке вже набуто на час виходу у відставку, і такий відсотковий розмір не залежить від подальших законодавчих змін, а тому, суд визнав безпідставним зменшення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області відсоткового розміру довічного грошового утримання позивача з 89% до 50% суддівської винагороди працюючого судді, оскільки відповідач не уповноважувався на це як законодавчо, так і рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 р. №2-р/2020 у справі №1-15/2018, також як і не зобов`язувався рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 р. у справі №340/3506/20, що у сукупності на переконання суду першої інстанції свідчить про безпідставність застосування відповідачем передбаченого ч.3 ст.142 Закону №1402 відсоткового розміру щомісячного довічного грошового забезпечення під час проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , та про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №935250824719 від 25.11.2020 р. і необхідність його скасування, з одночасним зобов`язанням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити з 19.02.2020 р., перерахунок раніше призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 89% суддівської винагороди, зазначеної у довідці ТУ ДСА в Кіровоградській області №210 від 10.03.2020 р. та виплатити заборгованість яка виникне у зв`язку з таким перерахунком з урахуванням раніше проведених виплат.
Аналізуючи докази у справі та законодавство, яким регулюються спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції у цій справі, оскільки судом першої інстанції не взято до уваги, що для застосування розміру 89 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, про що просить позивач, немає ніякої підстави, оскільки зазначений розмір був передбачений   Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №      2453-VI, який з моменту проголошення Рішення КСУ №2-р/2020 від 18.02.2020 в частині регулювання щомісячного грошового утримання остаточно втратив чинність.
При цьому, колегія суддів наголошує на законодавчо встановленої можливості одночасного використання для обрахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці складових, які передбаченні для різних формул обрахунку грошового утримання та за різними законами, тим більш, якщо один з цих законів вже втратив свою чинність на час виникнення спірних правовідносин, що узгоджується висловленою Верховним Судом позицією у постанові від 27.09.2021 по справі №580/492/21, та відповідно, спростовуються висновки суду першої інстанції у цій справі стосовно обов`язку пенсійного органу здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача виходячи із 89 відсоткового розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
На переконання апеляційного суду помилковим є розуміння судом першої інстанції незмінності  відсоткового значення розміру довічного грошового утримання позивача, яке обчислювалося під час його призначення, а також того, що Закон № №1402-VIII не встановлює вимог щодо проведення перерахунку відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям, які вийшли у відставку до прийняття цього Закону, оскільки право позивача на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відновлено саме внаслідок прийняття Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 р. у справі № 2-р/2020, яке стосується саме окремих положень розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, у тому числі і щодо права на отримання суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання у розмірах, визначених Законом № 1402-VIII.
При цьому, саме з метою зрівняння умов обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці та його перерахунку, Конституційний Суд України в рішення від 18.02.2020 р. у справі № 2-р/2020 зазначав, що «щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності».
Оскільки у позивача лише після прийняття Конституційним Судом України рішенням від 18.02.2020 року №2-р/2020 виникло право на перерахунок раніше призначеного за правилами Закону  № 2453-VI щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а умовою такого перерахунку стала зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно і перерахунок її грошового утримання судді у відставці може бути здійснено тільки виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень ст.135 Закону № 1402-VIII, яка визначає суддівську вислугу і є чинною на час виникнення спірних правовідносин, що узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 16 липня 2021 року по справі №200/9113/20-а та  у рішенні від 16.06.2020 р. по справі № 620/1116/20, в яких суд зазначав, що з дня ухвалення КСУ Рішення № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б передбачали б інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї, для нарахування чи перерахунку щомісячного грошового утримання суддів у відставці, або які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Відповідно, при перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці можуть бути застосовані тільки положення ст.142 Закону № 1402-VIII, частиною 4 якої встановлено, що перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. При цьому, враховуючи наголошення законодавця на умовах перерахунку (зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді), відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, може обчислюватися та виплачуватися тільки за правилами ч.3 ст.142 Закону № 1402-VIII, тобто: «в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді» із збільшенням розміру щомісячного довічного грошового утримання «за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років [...] на два відсотки грошового утримання судді». 
Таким чином, виходячи принципу застосування однакових підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, є правильним застосування відповідачем ч.3   ст.142 Закону №1402-VIII.
Іншими словами, у даному спірному випадку, відсотковий розмір суддівської винагороди судді повинен обчислюватися позивачу виходячи з суддівської винагороди судді, який на теперішній час працює на відповідній посаді, а не з розміру суддівської винагороди судді, яка бралася до уваги при обчисленні позивачу під час призначення щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами Закону №2453-VI.
   Відтак, на переконання апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про необхідність перерахунку ОСОБА_1 довічного грошового утримання із застосуванням відсоткового показника передбаченого Законом № 2453 - є помилковим. Оскільки встановлення рівня суддівської винагороди обумовлено єдиним статусом суддів, у спірних правовідносинах застосуванню підлягають норми Закону № 1402-VIII, а не вибірково з різних законів, що підтверджується також викладеною у рішеннях Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. №3-рп/2013, від 18.02.2020 р. №2-р/2020 позицією щодо розуміння суддівської винагороди (утримання) як гарантії незалежності суддів.
Отже, наведені обставини свідчать, що під час перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за нормами Закону №1402-VIII – є не важливим те відсоткове значення розміру суддівської винагороди працюючого судді, що обчислювалося позивачу за правилами Закону №      2453-VI,  оскільки суттєвим та вирішальним є саме стаж роботи на посаді судді, обчислений при виході у відставку за правилами: абз.4 п.34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення»   Закону №1402; ст.131 Закону №2453 (в редакції, чинній на час обрання позивача суддею безстроково) і пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону №2453; абзацом 2 пункту 31    постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», (чинної на час обрання позивачем суддею безстроково); частиною 4 статті 43, частиною 6 статті 44   Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2862    (далі за текстом -      Закон №2862); абзацу 2 пункту 1   Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 року.
Відповідно судді, які були призначені чи обрані на посаду до набрання чинності   Законом №1402-VIII, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Оскільки на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді Указом Президента України від 19.10.2002 року та обрання безстроково на посаду судді постановою ВРУ від 22.05.2008 - питання визначення стажу роботи судді врегульовувалося      Законом №2862, а на день звільнення позивача у відставку постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року – питання  визначення стажу роботи судді врегульовувалося      Законом № 2453, то і до стажу роботи позивача на посаді судді при певних умовах може бути зараховано: половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах половина періоду навчання на денному відділенні в Харківському юридичному інституті; а також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих.
З аналізу зазначених норм вбачається, що на час призначення позивача на посаду судді, і на час його обрання на посаду судді безстроково та на час виходу у відставку, обчислення стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання і обчислення стажу роботи, відбувалося за різними критеріями, внаслідок чого їх розміри не співпадали, а матеріали даної адміністративної справи не містять в собі інформації про встановлений Вищою радою   правосуддя при   розгляді   заяви   про відставку   (прийнятті   рішення   про   звільнення) суддівського стажу ОСОБА_1 , який застосовувався як   для   прийняття   рішення   про   відставку,   так   і   для встановлення щомісячного   довічного   грошового   утримання   судді у відставці та   визначення   його   розміру.
За наведених вище обставин та виходячи з відсутності у апеляційної інстанції можливості переглядати спір у цій справі поза межами заявлених вимог позивача, яким не ставилося питання щодо неврахування пенсійним органом певних періодів її суддівського стажу, у колегії суддів на теперішній час відсутні правові підстави для визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №935250824719 від 25 листопада 2020 року, яким ОСОБА_1 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із застосуванням 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без врахування понаднормових років понад 20 років роботи на посаді судді, оскільки виходячи з записів трудової книжки позивача (а.с.47 оборот-49) на посаді судді позивач працювала у період з 23.10.2002 року по 23.09.2016 року, тобто – 14 років 1 місяць, а будь-якої інформації (як зазначалося вище по тексту) про зарахування до суддівського стажу позивача інших періодів, матеріали адміністративної справи не містять. Із змісту Довідок ТУ ДСА України (а.с.54-57), в яких зазначається показник доплати за вислугу років 60% (із стажу 25 років 00 місяців 22 дня), також відсутня можливість з`ясувати які періоди навчання чи роботи позивача бралися до уваги, і які враховувалися чи не враховувалися Вищою радою   правосуддя при   прийнятті   рішення   про   відставку позивача та при визначенні    розміру  щомісячного   довічного   грошового   утримання   судді у відставці. 
Щодо доводів позивача про необхідність врахування у цій справі висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04.02.2019 № 240/5401/18 колегія суддів зазначає, що спір у вказаній справі стосувався перерахунку пенсій, призначених відповідно до   Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, а у цій справі, спір стосується перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до   Закону № 1402-VIII. Отже, сторони, предмет спору та обставини справи №240/5401/18 суттєво відрізняються від даної справи, що не дозволяє аналогічно застосувати положення законодавства та, відповідно, правові позиції у справі №240/5401/18 до вибору і застосування норм права у цій справі.
Ухвалюючи судове рішення у цій справі, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
        Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний    з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6    Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
            Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З огляду на викладені обставини справи, на переконання колегії суддів рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні усіх обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Таким чином, керуючись ст.ст.  242, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

                                                            П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області – задовольнити.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року – скасувати.
У задоволені адміністративного позову  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
                  Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов