Постанова
Іменем України
 
19 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 199/7215/15-ц
провадження № 61-2591св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В.,                                
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Дніпропетровська міська рада,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С.,
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 
до ОСОБА_2 , третя особа - Дніпропетровська міська рада, про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення моральної шкоди.
Позовну заяву мотивовано тим, що позивач був призначений на посаду директора комунального підприємства культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби» на підставі наказу Управління культури 
та мистецтв Дніпропетровської міської ради від 17 жовтня 1997 року 
№ 150 к/з.
Наказом Управління культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради від 18 березня 2008 року № 36-з/к, який затверджено ОСОБА_2 , 
ОСОБА_1 звільнений із займаної посади.
Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 24 червня 2008 року у справі № 2-2786/08, яке набрало чинності, скасовано наказ від 18 березня 2008 року № 36-з/к про звільнення позивача, поновлено його на посаді директора комунального підприємства культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби».
ОСОБА_1 зазначав, що заступник Дніпропетровського міського голови ОСОБА_2 є публічною особою, яка від свого імені неодноразово публічно, використовуючи засоби масової інформації, поширювала неправдиві відомості негативного характеру щодо нього, які не відповідають дійсності, принижують його честь, гідність, ділову репутацію, завдають шкоди його інтересам, зокрема, під час прямого ефіру ІНФОРМАЦІЯ_1 
на телеканалі «Дніпропетровський державний» (мовою оригіналу):
« ОСОБА_1 занимался недобросовестной хозяйственной деятельностью, неоднократно призывали директора парка к порядку, естественно это 
не приводит ни к какому результату»;
«мы вернули парк назад в коммунальную собственность, от людей которые его единолично захватили, можно так сказать «прихватизировали»;
«в советское время территория парка составляла 40 гектаров, в 2006 году при директоре ОСОБА_1 мы получаем «Акт на користування землею» 
на 26 гектаров»;
«существуют сотни тысяч гривен незаконного оборота наличности в парке»;
«директора парка будут защищать те, кто имеет дополнительные доходы вместе с директором парка, вот заодно мы всех их и увидим»;
« ОСОБА_1 , год где-то очерняет начальника управления культуры ОСОБА_5 . Во всех средствах массовой информации 
из нее сделали что-то на подобие страшного монстра»;
«он же мне уже и свои анализы направляет, отправляет мне свои анализы предстательной железы. Человек делает все, что хочет, это и есть рейдерство. Человек захватил коммунальное предприятие, и никто 
не может с ним справиться в конце концов»;
«ветеранский совет обратился с жалобой на ОСОБА_1, что он собирает деньги с ветеран ВОВ, с этого в общем - то и начался конфликт, тогда мы жестко поставили вопрос и начали разбирательство с человеком»;
«вот такие вот чиновники производят такие вот недобросовестные действия, давным-давно известно, что происходит в парке, просто настолько тяжело общаться с людьми, которые неадекватно себя ведут»;
«человек через канцелярию привозит свои анализы»;
«он манипулирует общественным мнением в угоду своим шкурньм интересам».
Продовжуючи свої безпідставні звинувачення стосовно позивача, ІНФОРМАЦІЯ_5 під час пресконференції, що була проведена в Дніпропетровській міській раді із запрошенням представників 11, 9, 34 та інших телевізійних каналів та представників ЗМІ, ОСОБА_2 повідомила про наявність аудиторського звіту, який, на думку ОСОБА_1 , згідно з висновком союзу аудиторів України не відповідає аудиторським стандартам і не може вважатися офіційним висновком. Крім іншого, під час зазначеної конференції ОСОБА_2 повідомила таке (мовою оригіналу):
«сотрудники парка ежедневно получают в кассе предприятия по 10 тысяч наличными на закупку строительных материалов, причем ни разу 
не приносят подтверждающих документов, что они что - либо купили. 
В общем это какая-то строительная картель имени ОСОБА_1 , которая целыми днями с утра до вечера ищет по городу строительные материалы, которые не может купить целый год».
ІНФОРМАЦІЯ_4 під час теледебатів на телеканалі «Дніпропетровський державний» ОСОБА_2 повідомила таке (мовою оригіналу):
« 13 гектаров земли за время работы , и в том числе бывшего директора ОСОБА_1 , куда-то делись»;
« ОСОБА_1 установил в парке незарегистрированные кассовые аппараты»;
« ОСОБА_1 очень аккуратно и очень целенаправленно складывал чеки в папочку, все время подшивал, ну, наверное, кому-то отчитывался, только забыл он сдать эти кассы в бюджет, забыл сдать эти денежки 
в бюджет, забыл внести их в баланс своего предприятия, а еще больше забыл уплатить с них налоги. Дорогие жители Днепропетровска, эта сумма составляет 859 000 грн за 2007 год, что уж там было в 2006, 2005 годах, это ОСОБА_1 будет рассказывать дополнительно»,
«уважаемые жители Днепропетровска, он занимался покупкой строительных материалов изо дня в день, из года в год, весь штат во главе с ОСОБА_1 выстраивался в кассу предприятия и, судя 
по документам, получал по 10 000 гривен наличных денег в руки для того, чтобы купить строительных материалов. Я вам скажу так, это конечно комедия, я не знаю, что искал ОСОБА_1 : может быть, марсианский камень или лунный какой-нибудь, но на протяжении нескольких лет 
не покупалось ничего. Я вам скажу так, что по отчетам аудиторской компании до 200 000 ежедневно получалось в кассе, причем охранники, механики, потом они, наверное, эти деньги сдавали, но утром приходили 
и получали снова»;
«ищет с настойчивостью идиота и не может найти строительные материалы»;
«уважаемые друзья, все это называется одним большим словом - махинация, за это придется отвечать, но мне обидно, что никто об этом 
не говорит. Сегодня все кричат, что ОСОБА_1 незаконно уволили, сегодня все, кто об этом кричит, либо его подельники, либо получают 
с этого дивиденды. Я не собираюсь об этом молчать, потому что иначе 
я буду с ним в одной спайке»;
« ОСОБА_1 известный сказочник, фантазер ».
ОСОБА_1 вважав, що ОСОБА_2 зробила заяви про факти, які 
є неправдивими, з метою приниження його ділової репутації в очах громадян, телеглядачів та колег, що підтверджується її звинуваченнями 
у вчиненні ним економічних злочинів.
Зазначені вислови відповідача процитовані відомими засобами масової інформації, а саме: « Лица », « Горожанин », іншими інтернет-виданнями. Крім того, всі висловлювання були відтворені у новинах 11, 34 телеканалів Дніпропетровська та іншими з посиланням на телеконференції.
Усього протягом 2008-2009 років відбулося понад 15 публічних виступів ОСОБА_2 , на яких вона поширювала відомості, які не відповідають дійсності, є безпідставними, голослівними і мають негативний характер, принижують ділову репутацію ОСОБА_1 , його честь та гідність.
Також ОСОБА_1 зазначав, що, незважаючи на скасування наказу про його звільнення з посади директора комунального підприємства культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби» від 18 березня 
2008 року, ОСОБА_2 неодноразово згадувала у своїх виступах, що цей наказ існує та відповідає законодавству, що також публічно принижує його ділову репутацію.
Посилався на те, що ОСОБА_2 була впливовою, авторитетною особою, займала високу посаду у Дніпропетровській міській раді, була депутатом, членом постійної комісії міської ради з питань освіти, культури, молоді 
та спорту. Отже, поширювана нею негативна та недостовірна інформація набула широкого розголосу, була вагомою для багатьох громадян, принижує його честь та ділову репутацію, у зв`язку із чим він тривалий час не міг знайти роботу і перебував у скрутному матеріальному становищі, погіршилися його відносини з колегами.
На неодноразові його вимоги щодо спростування поширеної недостовірної інформації відповідач продовжувала принижувати його честь та ділову репутацію.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд: визнати такими, 
що принижують його честь, гідність та ділову репутацію, вищезазначені висловлювання ОСОБА_2 , поширені під час прямого ефіру ІНФОРМАЦІЯ_1 на телеканалі «Дніпропетровський державний», ІНФОРМАЦІЯ_5 під час пресконференції у Дніпропетровській міській раді 
та ІНФОРМАЦІЯ_4 під час теледебатів на телеканалі «Дніпропетровський державний», а також у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, спричиненим гіпертонічним кризом; відшкодувати йому моральну шкоду в 150 000,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2016 року у складі судді Якименко Л. Г. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнатно такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію 
ОСОБА_1 висловлювання ОСОБА_2 , поширені під час прямого ефіру 
ІНФОРМАЦІЯ_1 на телеканалі «Дніпропетровський державний», а саме (мовою оригіналу):
« ОСОБА_1 занимался недобросовестной хозяйственной деятельностью, неоднократно призывали директора парка к порядку, естественно это 
не приводит ни к какому результату»;
«мы вернули парк назад в коммунальную собственность, от людей которые его единолично захватили, можно так сказать «прихватизировали»;
«в советское время территория парка составляла 40 гектаров, в 2006 году при директоре ОСОБА_1 мы получаем «Акт на користування землею» 
на 26 гектаров»;
«существуют сотни тысяч гривен незаконного оборота наличности в парке»;
«директора парка будут защищать те, кто имеет дополнительные доходы вместе с директором парка, вот заодно мы всех их и увидим»;
« ОСОБА_1 , год где-то очерняет начальника управления культуры ОСОБА_5 . Во всех средствах массовой информации 
из нее сделали что-то на подобие страшного монстра»;
«он же мне уже и свои анализы направляет, отправляет мне свои анализы предстательной железы. Человек делает все, что хочет, это и есть рейдерство. Человек захватил коммунальное предприятие, и никто 
не может с ним справиться в конце концов»;
«ветеранский совет обратился с жалобой на ОСОБА_1, что он собирает деньги с ветеран ВОВ, с этого в общем-то и начался конфликт, тогда мы жестко поставили вопрос и начали разбирательство с человеком»;
«вот такие вот чиновники производят такие вот недобросовестные действия, давным-давно известно, что происходит в парке, просто настолько тяжело общаться с людьми, которые неадекватно себя ведут»;
«человек через канцелярию привозит свои анализы»;
«он манипулирует общественным мнением в угоду своим шкурньм интересам».
Визнано такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію 
ОСОБА_1 , висловлювання ОСОБА_2 , які мали місце ІНФОРМАЦІЯ_5 під час пресконференції, що була проведена в Дніпропетровській міській раді, а саме (мовою оригіналу):
«сотрудники парка ежедневно получают в кассе предприятия по 10 тысяч наличными на закупку строительных материалов, причем ни разу 
не приносят подтверждающих документов, что они что - либо купили. 
В общем это какая-то строительная картель имени ОСОБА_1 , которая целыми днями с утра до вечера ищет по городу строительные материалы, которые не может купить целый год».
Визнано такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію 
ОСОБА_1 , висловлювання ОСОБА_2 , поширені ІНФОРМАЦІЯ_4 під час теледебатів на телеканалі «Дніпропетровський державний», а саме (мовою оригіналу):
« 13 гектаров земли за время работы , и в том числе бывшего директора ОСОБА_1 , куда-то делись»;
« ОСОБА_1 установил в парке незарегистрированные кассовые аппараты;
« ОСОБА_1 очень аккуратно и очень целенаправленно складывал чеки в папочку, все время подшивал, ну, наверное кому-то отчитывался, только забыл он сдать эти кассы в бюджет, забыл сдать эти денежки в бюджет, забыл внести их в баланс своего предприятия, а еще больше забыл уплатить с них налоги. Дорогие жители Днепропетровска, эта сумма составляет 
859 000,00 грн за 2007 год, что уж там было в 2006, 2005 годах, это ОСОБА_1 будет рассказывать дополнительно»,
«уважаемые жители Днепропетровска, он занимался покупкой строительных материалов изо дня в день, из года в год, весь штат во главе с ОСОБА_1 выстраивался в кассу предприятия и, судя по документам, получал по 10 000,00 гривен наличных денег в руки для того, чтобы купить строительных материалов. Я вам скажу так, это конечно комедия, я не знаю что искал ОСОБА_1 : может быть марсианский камень или лунный какой-нибудь, но на протяжении нескольких лет не покупалось ничего. Я вам скажу так, что по отчетам аудиторской компании до 200 000 ежедневно получалось в кассе, причем охранники, механики, потом они, наверное, эти деньги сдавали, но утром приходили и получали снова»;
«ищет с настойчивостью идиота и не может найти строительные материалы»;
«уважаемые друзья, все это называется одним большим словом - махинация, за это придется отвечать, но мне обидно, что никто об этом 
не говорит. Сегодня все кричат, что ОСОБА_1 незаконно уволили, сегодня все, кто об этом кричит, либо его подельники, либо получают с этого дивиденды. Я не собираюсь об этом молчать, потому что иначе я буду с ним в одной спайке»;
« ОСОБА_1 известный сказочник, фантазер ».
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн 
на відшкодування моральної шкоди.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно 
до статей 3, 28, 68 Конституції України, статей 201, 269, 270, 297, 299, 275 ЦК України поширена ОСОБА_2 інформація щодо діяльності директора комунального підприємства культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби» ОСОБА_1 з посиланнями на фактичні дані, зокрема 
на висновок аудиторської перевірки та інформацію відповідної депутатської комісії, спеціально утвореної для здійснення перевірки, не є оціночними судженнями, принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Cуд оцінив завдану позивачу моральну шкоду в 50 000,00 грн.
Справа розглядалась неодноразова судами апеляційної та касаційної інстанцій.
Короткий зміст судових рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 
2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2016 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 13 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2016 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки під час прямого ефіру ІНФОРМАЦІЯ_1 на телеканалі «Дніпровський державний» та ІНФОРМАЦІЯ_5 під час прес-конференції ОСОБА_2 виконувала посадові обов`язки заступника голови м. Дніпропетровська, тому вона є неналежним відповідачем у справі, а належним відповідачем у цій справі повинна бути саме Дніпровська міська рада, у якій безпосередньо працювала ОСОБА_2 та виконувала відповідні службові обов`язки.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2021 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_1 , просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції 
та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що, на думку ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі 
№ 761/29315/16-ц (провадження № 61-23368св18).
ОСОБА_1 вважає, що розглядаючи справу повторно, суд апеляційної інстанції не надав оцінку всім доказам, що маються у справі, під час дослідження питання про те, чи діяла ОСОБА_2 від свого власного імені, чи як представник Дніпропетровської міської ради під час виступів 
в прямих телеефірах.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2021 року було поновлено 
ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року. Відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи № 199/7215/15-ц із Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.
У березні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2021 року справу № 199/7215/15-ц призначено до розгляду.
Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 був призначений на посаду директора комунального підприємства культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби» на підставі наказу Управління культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради 
від 17 жовтня 1997 року № 150 к/з.
Наказом Управління культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради від 18 березня 2008 року № 36-з/к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади.
Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 24 червня 2008 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2009 року та ухвалою Верховного Суду України від 20 серпня 2009 року, у справі № 2-2786/08 скасовано наказ 
від 18 березня 2008 року № 36-з/к про звільнення ОСОБА_1 , поновлено його на посаді директора комунального підприємства культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби».
Під час неодноразових виступів у прямому телеефірі, зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_4 на телеканалі «Дніпропетровський державний», а також ІНФОРМАЦІЯ_5 під час пресконференції 
у Дніпропетровській міській раді, ОСОБА_2 неодноразово негативно висловлювалась та поширювала стосовно ОСОБА_1 , як директора комунального підприємства культури «Центральний міський дитячий парк лазаря Глоби» відповідні відомості. 
На час виникнення спірних правовідносин між сторонами ОСОБА_2 працювала заступником Дніпровського міського голови.
Відповідно до пунктів 1, 5, 6, 7 додатку до розпорядження міського голови 
від 20 березня 2007 року № 220 про розподіл повноважень між міським головою, першим заступником міського голови, секретарем міської ради, заступником міського голови з питання діяльності виконавчих органів 
та керуючим справами виконкому міської ради визначено, що ОСОБА_2 :
організовує виконання чинного законодавства України щодо розгляду звернень громадян, взаємодії із засобами масової інформації та з питань культури та мистецтв, фізичної культури і спорту, а також з питань, 
що стосуються забезпечення засад місцевого самоврядування;
за дорученням міського голови бере участь у підготовці брифінгів, прес-конференцій керівництва міської ради, забезпечує інформування населення міста про роботу міської ради та її виконавчих органів у межах повноважень, визначених цим розділом та відповідно до Закону України «Про інформацію»;
організовує підготовку та проведення інформаційно-методичних нарад депутатів міської ради і забезпечує їх висвітлення у засобах масової інформації;
організовує та контролює роз`яснення у засобах масової інформації рішень міської ради та її виконавчого комітету, розпоряджень міського голови 
(а. с. 217-219, т. 1).
Відповідно до пункту 21 вказаного додатку ОСОБА_11 контролює діяльність, зокрема, комунального підприємства культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби».
ОСОБА_2 неодноразова була присутня на засіданнях складу тимчасової контрольної комісії з контролю діяльності комунального підприємства культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби» у якості заступника міського голови (а. с. 200-203, т. 1).
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, 
що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права
Відповідно до статті 28 Конституції України кожен має право на повагу 
до його гідності.
Згідно із частиною четвертою статті 32 Конституції України 
та статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, - кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації 
та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. 
Частиною першою статті 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація 
(частина перша статті 201 ЦК України).
Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканим. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи 
як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. 
Позови про захист гідності, честі та ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності 
або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 761/6866/16-ц.
Відповідно до статті 273 ЦК України органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування у межах своїх повноважень забезпечують здійснення фізичною особою особистих немайнових прав. Юридичні особи, їх працівники, окремі фізичні особи, професійні обов`язки яких стосуються особистих немайнових прав фізичної особи, зобов`язані утримуватися від дій, якими ці права можуть бути порушені. Діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права.
Частиною першою статті 275 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого майнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також 
на спростування цієї інформації.
За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.
Вирішуючи спір у справі, у разі поширення інформації посадовою 
чи службовою особою для визначення належного відповідача суд має з`ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконання посадових (службових) обов`язків, то належним відповідачем є саме вона.
При цьому сам факт, що особа є посадовою чи службовою не свідчить, 
що така особа автоматично й завжди висловлюється лише від імені юридичної особи. 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право 
в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, 
а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане 
з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права 
із застосуванням відповідного способу захисту.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права 
та інтересу.
Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав 
та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить 
як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так 
і від характеру його порушення.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет 
і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу 
та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання 
або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи 
та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), 
не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно 
від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом 
чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який 
не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, 
а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку із позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не 
є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, 
що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем 
як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів 
й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження 
№ 14-61цс18) (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18) (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18) (пункт 50), від 12 грудня 
2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження 
№ 14-512цс18) (пункти 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі 
№ 552/6381/17-ц (провадження № 14-626цс18) (пункт 38), від 13 березня 
2019 року у справі № 757/39920/15-ц (провадження № 14-61цс19) (пункт 31) та від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (провадження 
№ 14-94цс19) (пункт 63)). 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, встановивши, 
що під час прямого ефіру ІНФОРМАЦІЯ_1 на телеканалі «Дніпровський державний» та ІНФОРМАЦІЯ_5 під час прес-конференції ОСОБА_2 виконувала посадові обов`язки заступника голови м. Дніпропетровська, дійшов обґрунтованого висновку про те, що остання є неналежним відповідачем, а належним відповідачем у цій справі повинна бути Дніпровська міська рада, у якій безпосередньо працювала ОСОБА_2 
та виконувала відповідні службові обов`язки.
Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм матеріального й процесуального права 
у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду 
у складі Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі 
№ 761/29315/16-ц (провадження № 61-23368св18), на яку заявник посилався у касаційній скарзі, є необґрунтованими, а висновки судів попередніх інстанцій не суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без додержання норм матеріального 
і процесуального права та зводяться значною мірою до переоцінки доказів 
у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. 
Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 
№ 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права 
та порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча 
пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення залишити без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                  С. Ф. Хопта
 
Судді:                                                                                                             О. В. Білоконь
 
                                                                                                                          О. М. Осіян
 
              Н. Ю. Сакара
 
              О. В. Ступак