РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2022 року
м. Рівне
Справа № 556/823/21
Провадження № 22-ц/4815/130/22

Рівненський апеляційний суд в складі суддів: 
головуючого Боймиструка С.В, 
суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С., 
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,
з участю: ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 30 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Релігійної громади Свято-Іоанно-Богословської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (православної Церкви України) села Заболоття Володимирецького району Рівненської області про визнання рішень оформлених протоколом №1 від 9 червня 2019 року, таким, що не є рішеннями Релігійної громади Свято-Іоанно-Богословської парафії Сарненської єпархії Української Православної Церкви с. Заболоття Володимирецького району в розумінні ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»,-
В С Т А Н О В И В :
У травні 2021 року  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4  звернулися до суду з позовом до Релігійної громади Свято-Іоанно-Богословської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (православної Церкви України) села Заболоття Володимирецького району Рівненської області про визнання рішень оформлених протоколом №1 від 9 червня 2019 року, таким, що не є рішеннями Релігійної громади Свято-Іоанно-Богословської парафії Сарненської єпархії Української Православної Церкви с. Заболоття Володимирецького району в розумінні ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 30 серпня 2021 року провадження у справі закрито, роз`яснено позивачам, що з вказаними позовними вимогами слід звертатись в порядку господарського судочинства.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено процесуальні вимоги ЦПК України та не досліджено всіх обставин, які мають значення для справи, а тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. Стверджує, що оскільки виникнення даного спору мотивоване позивачем порушенням його особистого немайнового права - права на свободу світогляду і віросповідання, як учасника релігійної громади, то даний позов подано на захист немайнових приватноправових інтересів фізичної особи (позивача), відтак, спір не є господарським, а тому, за відсутності передбаченої законом норми щодо розгляду такого спору за правилами господарського судочинства, доходить висновку, що такий спір не належить розглядати в порядку господарського судочинства, та натомість, належить розглядати в порядку цивільного судочинства.
Вважає, що правильне визначення підвідомчості цієї справи також залежить від установлення наявності або відсутності корпоративних відносин між учасниками справи. Корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи. Позивач   не є засновником Релігійної громади, не має частки в статутному капіталі Релігійної громади, не володіє корпоративними правами, а тому спір у цій справі між фізичною особою - членом релігійної організації та Релігійною громадою не є корпоративним. Даний спір належить до юрисдикції загальних судів та належить розглядати в порядку цивільного судочинства.
Просить скасувати ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 30 серпня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник Релігійної громади Свято-Іоанно-Богословської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (православної Церкви України) села Заболоття Володимирецького району Рівненської області - адвокат Польова Е.М. зазначає, що враховуючи практику Верховного Суду спори між релігійною організацією та її учасником відносяться до спорів щодо управління такою юридичною особою і мають розглядатись у порядку господарського судочинства. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 30.08.2021 року без змін.
За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить визнати рішення, відображені у Протоколі №1 від 09 червня 2019 року і оформлених, як рішення парафіяльних зборів Релігійної громади Свято-Іоанно-Богословської парафії Сарненської єпархії Української Православної Церкви с. Заболоття Володимирецького району про «Зміну підлеглості релігійної громади у канонічних і організаційних питаннях Українській Православній Церкві (Православній Церкві України) шляхом внесення відповідних змін до Статуту, зміну назви релігійної громади на нову назву, затвердження Статуту у новій редакції, припинення повноважень парафіяльної ради релігійної громади, яка була обрана і діяла до зміни підлеглості» - такими що не є Рішенням парафіяльних зборів Релігійної громади Свято-Іоанно-Богословської парафії Сарненської єпархії Української Православної Церкви с. Заболоття Володимирецького району в розумінні ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»
Частиною першою ст. 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України) визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (стаття 1 ГПК України).
За змістом частин першої, другої статті 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Положеннями пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що до юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» від 23 квітня 1991 року № 987-ХІІ (далі - Закон № 987-ХІІ) релігійна організація визнається юридичною особою з дня її державної реєстрації. Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення).
Згідно зі статтею 7 Закону № 987-ХІІ, релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).
Положеннями частин першої-п`ятої статті 8 Закону № 987-ХІІ визначено, що релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.
Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням).
Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюються загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами.
Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади.
Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення.
У постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 673/1400/19 (провадження № 61-16467св20) викладено правовий висновок про те, що спори між релігійною організацією та її учасником (засновником, членом) відносяться до спорів щодо управління такою юридичною особою і мають розглядатись у порядку господарського судочинства.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (провадження № 12-84гс20) уточнила правову позицію, викладену в постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 916/2086/19, від 20 листопада 2019 року у справі № 910/8132/19, від 22 січня 2020 року у справі № 809/1025/17 зазначивши, що спори між релігійною організацією та її учасником (засновником, членом), пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої організації, мають розглядатись у порядку господарського судочинства.
У цій справі фактичною підставою позовів позивачів, є їхня незгода з рішеннями загальних зборів членів релігійної організації про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях релігійної громади шляхом виходу із юрисдикції УПЦ та входження під юрисдикцію ПЦУ, а також про зміну найменування організації та внесення змін до установчих документів релігійної організації, відображені у протоколі № 1 від 09 червня 2019 року, оскільки ці рішення, на їхню думку, прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, особами, які не мали права його приймати, за відсутності необхідного кворуму.
Із цього вбачається, що у   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 наявний спір щодо порушення їхнього права, яке вони убачають в ухваленні відповідного рішення загальними зборами членів релігійної організації.
Відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З врахуванням висновків Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що даний спір має розглядатись в порядку господарського судочинства, а не цивільного, що є підставою для закриття провадження у справі.
На думку апеляційного суду, даний висновок суду узгоджується із обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди із ухваленим у справі судовим рішенням.
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 30 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови складений 27 січня 2022 року.

Головуючий                                                        Боймиструк С. В.

Судді:                                                                Гордійчук С.О.

Шимків С.С.