ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2022 року         
м. Харків
Справа № 645/2413/21
Провадження № 22-ц/818/1261/22  
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів- Маміної О.В., Пилипчук Н.П., 
за участю секретарів судового засідання Пасічник Н.В.,
сторони справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Харківська міська рада
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 , на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 вересня  2021 року, ухвалене у складі судді Шарка О.П.
УСТАНОВИВ:
У квітні 2021року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , позивач є її чоловіком. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , за життя заповіт ОСОБА_3 не складала, єдиним спадкоємцем є позивач. На час відкриття спадщини ОСОБА_3 , перебувала на реєстраційному обліку та фактично мешкала за адресою: АДРЕСА_2 , а позивач на реєстраційному обліку та фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_3 . 29 березня 2021 року Позивач звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Конопацької О.Б. для реєстрації спадкової справи за померлою ОСОБА_3 та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою приватного нотаріуса ХМНО Конопацької О.Б. від 31.03.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 дружини ОСОБА_3 . У зв`язку із відсутністю факту прийняття ним спадщини. Періодом, в який Позивач повинен був подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, є ІНФОРМАЦІЯ_2 - 16.02.2021 року. На момент смерті дружини, а також після її смерті. ОСОБА_1 вимушено проживав за адресою місця своєї реєстрації, оскільки мав обов`язок доглядати свою матір - ОСОБА_4 , яка фактично проживала за адресою: АДРЕСА_3 , та потребувала постійного стороннього догляду та піклування через незадовільний стан свого здоров`я. Після смерті ОСОБА_3 здоров`я ОСОБА_4 почало стрімко погіршуватися, що ввело аж до її смерті. Також позивач зазначив, що у зв`язку із введенням в Україні карантинних заходів, сфера послуг громадського транспорту, поштових відправлень, державні та недержавні підприємства та установи тощо, тривалий час не працювали, а наразі або тимчасово не працюють, або працюють в обмеженому режимі. Оскільки Позивач знаходиться у групі ризику і йому небажано залишати місце проживання, тому він не мав можливості вчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини за померлою дружиною ОСОБА_3 .
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2021 року у задоволені заяви ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким в задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим що, рішення суду винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права, без врахування та належної оцінки обставин справи. За даними ЄДРСР у цій справі існує два рішення суду першої інстанції з однаковою резолютивною частиною, проте ухвалені різними датами. Не складання судом першої інстанції повного тексту рішення від 31.08.2021 р. по справі № 645/2413/21 та підміну його новим рішенням від 16.09.2021 року є грубим порушенням норм процесуального права.
Судом не враховано необхідність позивача доглядати за хворою матір`ю в той час, коли заява про прийняття спадщини повинна була бути подана. Що було підтверджено показаннями самого позивача під час допита його як свідка, та показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які також підтвердили що позивач постійно знаходився з власною матір`ю у зв`язку зі станом її здоров`я. Більш того, у зв`язку з виниклими обставинами позивач навіть не міг відвідувати роботу.
Також судом не враховано встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів, у зв`язку із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої короновірусом SARS-CoV-2, на території України. Хоча під час карантинних обмежень, діяла заборона регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом у всіх сполученнях, державні та недержавні установи тимчасово не працювали, або працювали в обмеженому режимі, що також вплинуло на можливість позивача вчасно подати заяву про прийняття спадщини.
В мотивувальній частині рішення, суд вказав про неможливість продовження строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері позивача, хоча предметом спору є спадщина відкрита після смерті дружини позивача. Також судом не враховано того факту що пропущений позивачем строк є незначним, та свідчить про дійсний намір позивача прийняти спадщину. Судом не враховано що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги. Крім того квартира, яка входить до складу спадщини купувалась подружжям для спільного користування, позивач продовжує проживати у даній квартирі та має оригінали правовстановлюючих документів на цю квартиру. Таким чином поновлення строку на прийняття спадщини призведе до втрати майнового права на вказану квартиру, та не можливості в подальшому зареєструвати право власності на своє ім`я. Судом не було враховано принцип пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства.
Не погодившись з доводами апеляційної скарги представник Харківської міської ради, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Вважає що рішення суду є правомірним, так оскільки ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини після встановленого для цього строку, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Наведенні обставини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачем, не є поважними. Що підтверджується постановами Верховного суду в справах №761/794/15-ц від 25.04.2019р., №766/14595/16 від 17.10.2019.
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, що були предметом дослідження в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам не відповідає.
Як установлено судовим розглядом та підтверджується матеріалами справи  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 актовий запис № 12052 від 17 серпня 2020 року (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 ).
Позивач ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_3 , що підтверджується про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 . 
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 (Витяг про державну реєстрацію прав від 14.07.2011 року.
На час відкриття спадщини ОСОБА_3 , перебувала на реєстраційному обліку за адресою: АДРЕСА_2 (Інформаційна довідка з Реєстру територіальної громади м.Харкова).
29 березня 2021 року Позивач звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Конопацької О.Б. для реєстрації спадкової справи за померлою ОСОБА_3 та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. 
Постановою приватного нотаріуса ХМНО Конопацької О.Б. від 31.03.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 дружини ОСОБА_3 у зв`язку із тим, що від нього не надійшла заява про прийняття спадщини у встановлені законом строки. 
Строк, в який Позивач повинен був подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, є ІНФОРМАЦІЯ_2 - 16.02.2021 року.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачу неможливо продовжити строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його дружини, оскільки не було встановлено поважних причин пропуску строку на подання заяви, не виявлено причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо подання заяви. Оскільки встановлені судом обставини справи, які перевірені доказами, повністю спростовують доводи Позивача викладенні у його позовній заяві, тому позовні вимоги безпідставні та необґрунтовані .

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша, друга              статті 1223 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня             2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови  від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини  підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.
При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 посилався на те, що строк для прийняття спадщини припав на період загальнонаціонального карантину, запровадженого Урядом, у зв`язку із чим нотаріальні контори не працювали у звичайному, штатному режимі, що унеможливлювало для позивача подання заяви про прийняття спадщини у встановлені законом строки. Також зазначив, що він доглядав за матір`ю яка є особою похилого віку та сам є особою похилого віку.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня до 3 квітня 2020 р. на усій території України установлений карантин, дія якого в подальшому неодноразово продовжувалась. Обмеження які були введені урядом розповсюджувались на всі сфери життєдіяльності суспільства.

Перебіг шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини для спадкоємців розпочався 16.08.2020 та закінчився 16.02.2021.

Позивачем подано заяву про прийняття спадщини 29 березня 2021 року, а до суду він звернувся 13 квітня 2021 року, тобто пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що позивач є єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_1 .

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.  

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Судом першої інстанції не врахував принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також як на причину пропуску встановленого строку на звернення із заявою про прийняття спадщини до відповідної нотаріальної контори, що він здійснював догляд за своєю хворою матір`ю - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №20291 від 15 грудня 2020 року (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 ), що також на думку судової колегії заслуговує на увагу.

З огляду на вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову. 
Керуючись статтями 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд - 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визначити  ОСОБА_1 додатковий строк в два місяці з дня набрання законної сили судового рішення для прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:          О.Ю. Тичкова

Судді:                                                                   О.В. Маміна 

                                                                                Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 31 січня 2022 року.