Справа № 127/14165/20
Провадження № 22-ц/801/788/2022
Категорія: 68
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України
19 квітня 2022 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,
суддів: Сопруна В.В., Матківської М.В., 
з участю секретаря судового засідання Михайленко А.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Ганкіної І.А., дата складення повного тексту рішення не зазначена, 
в справі № 127/14165/20
за позовом ОСОБА_1 (позивач)
до ОСОБА_2 (відповідач)
про поділ спільного майна подружжя та виплату компенсації, - 
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та виплату компенсації, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 25 жовтня 2005 року до 04 травня 2020 року вони з відповідачкою перебували у шлюбі, який розірвано рішенням суду.
В період шлюбу ними був придбаний легковий автомобіль ВАЗ 21043, який зареєстровано за відповідачкою. Вартість даного автомобіля, станом на 09 червня 2020 року складає 30 816 гривень. 
Крім того, у них є земельна ділянка площею 0,0709 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0520681000:02:004:0814, власником якої також є відповідач на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії РМ № 613490, виданого Вінницько-Хутірською сільською радою на підставі рішення Вінницько-Хутірської сільської ради 12 сесії 6 скликання від 03.04.2012 року та зареєстрованого в управлінні Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області за № 052060001004284. 
Вказана земельна ділянка передана у власність відповідачки безоплатно в результаті приватизації і її нормативна грошова оцінка становить 45 686 грн 96 коп., відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.
На цій земельній ділянці ним особисто збудовано житловий будинок, який в експлуатацію ще не прийнятий, оскільки збудований без відповідної дозвільної документації. 
Вважає земельну ділянку об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому просив врахувати, що вона набута одним із подружжям за час шлюбу, але у порядку приватизації до 13 червня 2012 року, підлягає поділу на загальних підставах.
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 18 лютого 2002 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу майна грошову компенсацію за Ѕ вартості легкового автомобіля «ВАЗ 21043» д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 15 408,00 грн. 
В задоволені позову, щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0709 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0520681000:02:004:0814, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 420,40 грн. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
17 березня 2022 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про визнання за ним права власності на Ѕ частку земельної ділянки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт вважає рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 лютого 2022 року таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.
Доводи апелянта полягають у тому, що приватизація земельної ділянки завершилась моментом прийняття відповідного рішення на сесії ради, тобто 03 квітня 2012 року, а тому подальші зміни законодавства не впливають на статус цієї земельної ділянки як спільної сумісної власності подружжя.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу від заявника не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 березня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 04 квітня 2022 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.
Позивач ОСОБА_3 і його представник - адвокат Вишаровська В.К. в судовому засідання вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах викладених в ній, просили скаргу задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 повідомлена в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилася, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи. 
Встановлені судом першої інстанції обставини 
Судом встановлено, що 25 жовтня 2005 року між сторонами зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2020 року розірвано.
14 липня 2016, тобто під час перебування сторін у шлюбі, ними був придбаний легковий автомобіль ВАЗ 21043, тип - легковий універсал-В, 1990 р. в., державний номер НОМЕР_1 , вартість якого станом на 09 червня 2020 року складає 30 816 гривень, що підтверджується звітом про незалежну оцінку ТОВ «Подільський експертний центр».
Відповідно до листа територіального сервісного центру № 0541 (ТСЦ № 0541 РМЦМВС у Вінницькій області) від 30.03.2020 № 31/2-В-31/аз, за відомостями Єдиного державного реєстру транспортних засобів даний транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дата реєстрації 14.07.2016 року.
На підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії РМ № 613490, виданого Вінницько-Хутірською сільською радою на підставі рішення Вінницько-Хутірської сільської ради 12 сесії 6 скликання від 03.04.2012 та зареєстрованого в управлінні Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області за № 052060001004284 26.06.2012 власником земельної ділянки площею 0,0709 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0520681000:02:004:0814 є ОСОБА_2 .
Вказана земельна ділянка передана у власність відповідачки безоплатно, в результаті приватизації. 
Судом також встановлено, що первинне виділення земельної ділянки ОСОБА_2 відбулося за рішенням Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 18.04.2005 до реєстрації шлюбу між сторонами по справі шляхом її виділення зі складу присадибної ділянки ОСОБА_4 .
Як вбачається з витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, наданого 30.03.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, відділ у Вінницькому районі, нормативна грошова оцінки земельної ділянки становить 45 686 грн 96 коп.
Позиція апеляційного суду
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Зміст апеляційної скарги свідчить, що судове рішення оскаржується в частині вирішення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на Ѕ частку земельної ділянки, а тому відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого у іншій частині, в апеляційному порядку не переглядається.
Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують. 
Так, за приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, за змістом якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Частинами першою-третьою статті 372 ЦК України встановлено, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Відповідно до частини п`ятої статті 61 СК України у редакції Закону України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення змін до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя була земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.
Законом України від 17 травня 2012 року N 4766-VI "Про внесення змін до СК України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка", який набрав чинності з 13 червня 2012 року, режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, було змінено. 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 57 СК України земельна ділянка, набута на час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Частину п`яту статті 61 СК України виключено.
Отже, з урахуванням змін до Сімейного кодексу України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому лише в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; набута до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належить до особистої приватної власності чоловіка або дружини, які використали своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.
Аналогічний висновок по застосуванню норм Закону України "Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя" від 11 січня 2011 року зроблений в постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі N 626/4/17 (провадження N 61-29004св18).
Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.
Відмовляючи у визнанні за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частку земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка, яка одержана відповідачкою у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель в порядку приватизації, є її власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді.
Доводи апеляційної скарги про те, що моментом набуття права власності на спірну земельну ділянку відповідачем є ухвалення рішення 12 сесії 6 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради, а також, що станом на час передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 03 квітня 2012 року в Сімейному Кодексі України був передбачений режим спільного сумісного майна подружжя на таку земельну ділянку є безпідставними з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Законодавство у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачає обов`язкове подання для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення таких прав, та визначає приблизний (майже виключний) перелік таких документів.
Водночас при розгляді питання стосовно визначення документів, якими посвідчуються речові права на земельні ділянки, поряд із законодавством з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно слід керуватися положеннями спеціального законодавства у сфері земельних відносин.
Так, частиною першою статті 3 ЗК України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Статтею 14 Конституції України встановлено, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підставами виникнення і припинення прав на земельні ділянки, як і прав на інші об`єкти нерухомого майна, розташовані на них, є передбачені законом юридичні факти, що підтверджуються відповідними документами.
У зв`язку з прийняттям Закону України від 05.03.2009 №1066-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» відбувалося спрощення процедури переходу права власності на земельну ділянку із земель приватної форми власності. 
Вказаним Законом України було внесено зміни у статтю 126 ЗК України в частині визначення документів, якими може посвідчуватись право власності на землю, зокрема такими документами визнано як державний акт про право власності на земельну ділянку, так і цивільно-правові договори, укладені щодо таких земельних ділянок.
Відтак з 02.05.2009 (дата набрання чинності Закону України від 05.03.2009 №1066-VI) отримання державного акта на право власності на земельну ділянку стало необхідним лише у разі набуття права власності із земель державної чи комунальної форми власності, а також при зміні меж та/чи цільового призначення землі.
Щодо державних актів, які видавалися у період з 02.05.2009 до 01.01.2013, то їх форма була затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 № 449, зі зміна внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.10.2008 № 926 та від 12.11.2008 № 1019.
Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникають з моменту державної реєстрації.
Стаття 126 ЗК України (у редакції Закону України від 07.07.2011 №3613-VI) встановила, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень»
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною шостою статті 126 ЗК України (у редакції Закону України від 07.07.2011 № 3613-VI) визначено, що на державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід.
Крім того, за загальним правилом відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що право власності або право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації земельної ділянки.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, до реєстрації шлюбу із позивачем, рішенням Вінницько-Хутірської сільської ради 16 сесії 4 скликання від 18.04.2005 ОСОБА_2 виділено 0,07 га з присадибної земельної ділянки ОСОБА_4 для будівництва житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 140).
Рішенням Вінницько-Хутірської сільської ради 09 сесії 06 скликання від 11.11.2011 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі у власність земельної ділянки 0.07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель по АДРЕСА_1 (а.с. 12).
Рішенням Вінницько-Хутірської сільської ради 12 сесії 6 скликання від 03.04.2012 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд; передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0709 га будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розміщену по АДРЕСА_1 (а.с. 160).
На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 26 червня 2012 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії РМ №613490, площею 0,0709 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розміщену по АДРЕСА_1 й зареєстровано зазначений акт в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на право постійного користування землею, договорів оренди землі. 07 вересня 2012 року акт зареєстровано в управлінні Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області.
На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_2 безоплатно відповідно до вимог Земельного Кодексу України, тому режим спільного сумісного майна подружжя на цю земельну ділянку не поширюється.
Отже, вирішуючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Суд, - 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 лютого 2022 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Головуючий                                                І.М. Стадник 
       
Судді                                                                В.В. Сопрун

                                                               М.В. Матківська