ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" лютого 2022 р. м. Київ           Справа№ 910/18823/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Буравльова  С.І. 
          Корсака В.А. 
 
при секретарі судового засідання  Островерхої В.Л.
за участю представників сторін:
від позивача: Ярошенко Олег Павлович (особисто) 
від Федерації велосипедного спорту України: не з`явилися
розглянувши у відкритому  судовому засіданні  апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.11.2021
про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову (до подання позову)
у справі №910/18823/21 (суддя Сташків Р.Б.)
за позовом ОСОБА_1 
до Федерації велосипедного спорту України
про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до подачі позову, шляхом заборони органам державної реєстрації юридичних осіб та громадських формувань, державним реєстраторам юридичних осіб та громадських формувань, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора юридичних осіб та громадських формувань, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації, вносити зміни у відомості про президента ГО «Федерація велосипедного спорту України» (ідентифікаційний код 16485577, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, б. 42), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову до подачі позову заявник посилається на те, що він є членом Громадської організації «Федерація велосипедного спорту України» та вважає, що перебування ОСОБА_2 на посаді Президента Громадської організації «Федерація велосипедного спорту України» суперечить завданням та меті Статуту Федерації велосипедного спорту України, законодавству України та порушує його права та законні інтереси як члена Громадської організації «Федерація велосипедного спорту України». 
Так, 20.07.2018 Конференція Федерації велосипедного спорту України, яка є вищим органом управління Федерації велосипедного спорту України згідно Статуту Громадської організації «Федерація велосипедного спорту України», обрала на посаду Президента Громадської організації «Федерація велосипедного спорту України» ОСОБА_2 . В подальшому, у коментарях під публікацією на офіційній фейсбук-сторінці Федерації велосипедного спорту України, ОСОБА_2 образив, принизив та погрожував українським спортсменкам, зазначене отримало розголос у засобах масової інформації, в результаті чого 20.08.2019 була проведена позачергова Конференція Федерації велосипедного спорту України, на якій було прийнято рішення про відставку ОСОБА_2 та застосовано дисциплінарне стягнення за порушення Кодексу етики UCI (Union Cycliste International). Згідно з рішенням UCI від 24.09.2020 ОСОБА_2 відсторонений від будь-якої діяльності у сфері велосипедного спорту на період 9 місяців. Цей строк починає спливати від дня, коли він звернеться до UCI у будь-якій ролі за ліцензією на право діяти в межах UCI.   
Після чого, ОСОБА_2 ініціював 6 судових процесів, у яких оскаржував рішення Конференції Федерації велосипедного спорту України щодо його відставки. Печерський районний суд міста Києва у справі №757/230/20 ухвалив рішення про визнання неправомірним та скасування рішення позачергової Конференції Федерації велосипедного спорту України від 20.08.2021. Вказане судове рішення було опубліковане 15.11.2021, та, як стверджує заявник, є підставою для внесення змін в інформацію щодо керівників Федерації велосипедного спорту України та зміни чинного Президента Федерації велосипедного спорту України на ОСОБА_2 .  
Враховуючи викладені обставини, заявник має намір звернутися до суду із позовом про зобов`язання Федерації велосипедного спорту України скликати, організувати та провести нову Конференцію Федерації велосипедного спорту України для обрання нового Президента або для вирішення питання про діяльність Федерації велосипедного спорту України в умовах, коли основна представницька посада у ній заблокована через чинність рішення дисциплінарної комісії UCI. 
З метою забезпечення позову заявник просить суд заборонити органам державної реєстрації юридичних осіб та громадських формувань, державним реєстраторам юридичних осіб та громадських формувань, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора юридичних осіб та громадських формувань, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації, вносити зміни у відомості про президента ГО «Федерація велосипедного спорту України» (ідентифікаційний код 16485577, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, б. 42), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, оскільки вважає, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав та інтересів заявника, як члена Федерації велосипедного спорту України, та з метою забезпечення належного здійснення Федерацією своєї основної діяльності, пов`язаної з розвитком велосипедного спорту в Україні та представництвом української спільноти велоспортсменів на міжнародному рівні.    
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/18823/21 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (до подання позову).
Приймаючи вказану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявник не довів належними доказами, яким чином не вжиття заходів забезпечення позову, у даному випадку, вплине на виконання рішення суду у випадку задоволення позову та зобов`язання Федерації велосипедного спорту України у скликанні та проведенні нової Конференції. Крім того, вимоги заяви щодо заборони вносити зміни у відомості про президента ГО Федерація велосипедного спорту України, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не узгоджуються із предметом та підставами позову, який заявник має намір подати до суду. 
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 (далі по тексту - апелянт) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду від 18.11.2021 у справі №910/18823/21, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/18823/21 та прийняти нову ухвалу, якою забезпечити позов шляхом заборони органам державної реєстрації юридичних осіб та громадських формувань, державним реєстраторам юридичних осіб та громадських формувань, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора юридичних осіб та громадських формувань, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації, вносити зміни у відомості про президента ГО «Федерація велосипедного спорту України» (ідентифікаційний код 16485577, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, б. 42), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги апелянт   посилається на те, що судом першої інстанції не було надано оцінки тому факту, що виконання ОСОБА_2 функцій і повноважень Президента Федерації велосипедного спорту України, включаючи внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, може призвести до суттєвої шкоди правам та законним інтересам заявникам як члена Федерації велосипедного спорту України, оскільки незабезпечення виконання Федерацією рішення дисциплінарної комісії UCI в частині заборони ОСОБА_2 здійснювати будь-яку діяльність у сфері велосипедного спору становить невиконання Федерацією своїх зобов`язань перед UCI як членської організації і може мати наслідком виключення Федерації велосипедного спорту України з UCI. 
Входження Федерації велосипедного спорту України до UCI є необхідною умовою для набуття та підтримки Федерації велосипедного спорту України статусу національної федерації в Україні, відповідно втрата членства у UCI може мати наслідком втрату цього статусу в Україні.
Втрата Федерацією велосипедного спорту України статусу національної федерації потягне за собою значні негативні наслідки для її членів, зокрема і заявника, адже вони будуть позбавлені можливості здійснювати через Федерацію функції і повноваження, що за законодавством надані винятково національній спортивній федерації. 
Таким чином, у разі задоволення позову про зобов`язання Федерації велосипедного спорту України скликати, організувати і провести таку конференцію, така вимога буде знівельована, у разі внесення будь-яких змін до відомостей про керівника Федерації велосипедного спорту України до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, оскільки Президент Федерації велосипедного спорту України за Статутом Федерації має вирішальний голос та до його повноважень входить організація проведення Конференції.       
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі №910/18823/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Буравльов С.І., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18823/21 та відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/18823/21.
19.01.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/18823/21.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва  від 18.11.2021 у справі №910/18823/21 та поновлено зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва  від 18.11.2021 у справі №910/18823/21.  Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 15.02.2022 та попереджено учасників справи, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду  першої інстанції. Розгляд апеляційної скарги призначено на 21.02.2022 о 14 год. 50 хв. в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 1- А, зал судових засідань № 6.
Федерація велосипедного спорту України відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не подала, що не є перешкодою для перегляду рішення (ухвали) відповідно до ч. 3  ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК).     
Федерація велосипедного спорту України своїх представників в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином згідно приписів  ст. 120 ГПК. 
Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника апелянта, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Відповідно до  ст. 136 ГПК  господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.  Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно ч. 1  ст. 137 ГПК  позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.   
Верховний Суд у своїй постанові від 21.08.2020 у справі №904/2357/20 щодо забезпечення позову дійшов наступних правових висновків, метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що, зрештою, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Аналогічні правові висновки щодо застосування ст. ст.  136,  137 ГПК   наведені також у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, в яких зазначено, що забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 20.07.2018 Конференція Федерації велосипедного спорту України, яка є вищим органом управління Федерації велосипедного спорту України згідно Статуту Громадської організації «Федерація велосипедного спорту України», обрала на посаду Президента Громадської організації «Федерація велосипедного спорту України» ОСОБА_2 . 
В подальшому, у коментарях під публікацією на офіційній фейсбук-сторінці Федерації велосипедного спорту України, ОСОБА_2 образив, принизив та погрожував українським спортсменкам, зазначене отримало розголос у засобах масової інформації, в результаті чого 20.08.2019 була проведена позачергова Конференція Федерації велосипедного спорту України, на якій було прийнято рішення про відставку ОСОБА_2 та застосовано дисциплінарне стягнення за порушення Кодексу етики UCI (Union Cycliste International). Згідно з рішенням UCI від 24.09.2020 ОСОБА_2 відсторонений від будь-якої діяльності у сфері велосипедного спорту на період 9 місяців. Цей строк починає спливати від дня, коли він звернеться до UCI у будь-якій ролі за ліцензією на право діяти в межах UCI.   
В свою чергу, ОСОБА_2 оскаржив рішення Конференції Федерації велосипедного спорту України щодо його відставки до суду. 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22.09.2020 у справі №757/230/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02.11.2021, визнано неправомірним та скасовано рішення позачергової Конференції Федерації велосипедного спорту України від 20.08.2021, оформлене протоколом №3.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18. 
В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. 
Як вірно вказав суд першої інстанції, заявник не навів, яким чином невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації юридичних осіб та громадських формувань, державним реєстраторам юридичних осіб та громадських формувань, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора юридичних осіб та громадських формувань, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації, вносити зміни у відомості про президента ГО «Федерація велосипедного спорту України» (ідентифікаційний код 16485577, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, б. 42), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення позову, про зобов`язання Федерації велосипедного спорту України скликати, організувати та провести нову Конференцію Федерації велосипедного спорту України для обрання нового Президента або для вирішення питання про діяльність Федерації велосипедного спорту України в умовах, коли основна представницька посада у ній заблокована через чинність рішення дисциплінарної комісії UCI.     
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Побідна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.05.2019 у справі № 911/1551/18.
В порушення вищезазначеному, заявник не довів, яким чином забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації юридичних осіб та громадських формувань, державним реєстраторам юридичних осіб та громадських формувань, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора юридичних осіб та громадських формувань, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації, вносити зміни у відомості про президента ГО «Федерація велосипедного спорту України» (ідентифікаційний код 16485577, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, б. 42), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, забезпечить запобігання порушення або припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, за умови задоволення позову.   
Відповідно до ч. 1    ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1  ст. 74 ГПК  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.ст.  76,  77 ГПК  належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч. 1  ст. 86 ГПК  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 4  ст.236 ГПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За  Законом України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини»  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права (ст. 17).
Згідно ч. 4        ст. 11 ГПК     суд застосовує при розгляді справ        Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1        статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод        зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1        статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод        зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Відповідно до    ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з ч. 1    ст. 271 ГПК апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до  ст. 276 ГПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 у справі №910/18823/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Згідно    ст. 129 ГПК судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.    
Керуючись ст. ст.        129,        269,  270,    271,  276,    281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.                    Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову (до подання позову) у справі №910/18823/21 залишити без задоволення.
2.                    Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.11.2021 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову (до подання позову) у справі №910/18823/21 залишити без змін.    
3.                    Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .
4.                    Матеріали справи № 910/18823/21 повернути до Господарського суду міста Києва. 
5.  Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 22.02.2022.  

Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                С.І. Буравльов

                                                                                В.А. Корсак