УХВАЛА

07 лютого 2022 року 
Київ
справа №520/13981/21
адміністративне провадження № К/9901/44312/21  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Калашнікової О.В.,  Соколова В.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 520/13981/21
за позовом Адвокатського об`єднання «Формула Захисту» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ДІАМАНТБАНК» Луньо Іллі Вікторовича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
за касаційною скаргою Адвокатського об`єднання «Формула Захисту»
на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2021 року, постановлену суддею Зінченко А.В.
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Кононенко З.О., суддів: Калиновського В.А., Мінаєвої О.М.,

УСТАНОВИВ:
1. Адвокатське об`єднання «Формула Захисту» (далі - позивач, АО «Формула Захисту») звернулося до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" Луньо Іллі Вікторовича (далі - відповідач, Уповноважена особа Фонду), де просило:
1.1. визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду за не розгляд адвокатського запиту від 26 травня 2021 року № 07 керуючого партнера АО «Формула Захисту» адвоката Котляра Андрія Олексійовича та ненадання запитуваної інформації;
1.2. зобов`язати Уповноважену особу Фонду надати запитувану інформацію стосовно діяльності ПАТ «ДІАМАНТБАНК», що сформульована в адвокатському запиті від 26 травня 2021 року № 07 керуючого партнера АО «Формула Захисту» адвоката Котляра Андрія Олексійовича.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року відкрито спрощене провадження у справі № 520/13981/21.
3. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2021 року клопотання представника Уповноваженої особи Фонду про закриття провадження у справі задоволено, закрито провадження у адміністративній справі за позовом АО «Формула Захисту» до Уповноваженої особи Фонду про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
3.1. Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що правовідносини щодо яких виник спір, обумовлені господарськими правовідносинами між ПАТ «ДІАМАНТБАНК», його вкладниками (фізичними особами) та позичальниками, а також зумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог фізичних осіб до суб`єкта господарювання - банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за рахунок коштів, одержаних унаслідок ліквідації та продажу майна банку. При цьому судами враховано правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 910/8132/17. 
3.2. На думку судів попередніх інстанцій, спір у справі № 520/13981/21 відноситься до юрисдикції господарських судів, а отже провадження у справі в силу приписів частини першої статті 238 КАС України підлягає закриттю.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції
4. 06 грудня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АО «Формула захисту» на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 520/13981/21, де позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
5. Касаційну скаргу вмотивовано тим, що, на думку скаржника, судами першої та апеляційної інстанцій не вірно визначено предметну юрисдикцію спору, що призвело до невірного застосування норм матеріального і процесуального права та позиції Великої Палати Верховного Суду, яка не мала бути застосована до правовідносин у цій справі, оскільки вони не є подібними з правовідносинами щодо яких Велика Палата Верховного Суду висловила свою позицію у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 910/8132/17.
5.1. Скаржник наголошує, що суди попередніх інстанцій виходячи з формального критерію, а саме того, що відповідачем у справі є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ДІАМАНТБАНК», не визначивши характеру правовідносин дійшли помилкового висновку, що у справі № 520/13981/21 виникли правовідносини у сфері господарської діяльності між ПАТ «ДІАМАНТБАНК», його вкладниками (фізичними особами) та позичальниками. 
5.2. Касатор також зазначає, що адвокатський запит містив вимогу про надання публічної інформації, що становить суспільний інтерес відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», що є ознаками публічно-правового спору. 
6. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційної скаргою.
7. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 28 січня 2022 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено касаційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України.
7.1. Через відсутність складу колегії суддів, які визначені протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду цієї касаційної скарги у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Соколова В.М. (наказ № 17-кв від 31.01.22) розгляд цієї касаційної скарги 31 січня 2022 року не відбувся. У зв`язку із зазначеним ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 04 лютого 2022 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження на 07 лютого 2022 року. 
Позиція інших учасників справи 
8. Від Уповноваженої особи Фонду 06 січня 2022 року надійшов відзив на касаційну скаргу, де відповідач просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
8.1. В обґрунтування відповідач указує, що правовідносини щодо яких виник спір, стосуються дій уповноваженої особи Фонду щодо ненадання запитуваної в адвокатському запиті інформації, а саме інформації про банківські вклади ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також інформації стосовно кредитних договорів та стану заборгованості ТОВ «Машгідропривод», які є банківською таємницею. 
8.2. Отже, на думку відповідача, вказані правовідносини, обумовлені господарськими правовідносинами між ПАТ «ДІАМАНТБАНК», його вкладниками (фізичними особами) та позичальниками.
8.3. При цьому, відповідач покликається на постанову від 18 квітня 2018 року, де Велика Палата Верховного Суду за результатом перегляду справи № 910/8132/17 прийшла до висновку, що «За змістом статей 1,2 ГПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), з урахуванням приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», справи у спорах між суб`єктами господарювання, де однією зі сторін є банк, повноваження органів управління та контролю якого здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб під час процедури виведення такого банку з ринку або його ліквідації, у тому числі в особі уповноваженої особи (осіб) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відносяться до юрисдикції господарських судів.»
Позиція Верховного Суду
9. Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що цю справу належить передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі статті 346 КАС України, з огляду на таке.
10. Спір у цій справі виник у зв`язку із відмовою Уповноваженої особи Фонду надати відповідь на адвокатський запит керуючого партнера АО «Формула Захисту» адвоката Котляра А.О.
11. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні врегульовані Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).
12. Під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб) (пункт 1 частини першої статті 20 Закону № 5076-VI).
13. Відповідно до абзаців першого та другого частини першої статті 24 Закону № 5076-VI адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.
14. З аналізу статті 24 Закону № 5076-VI слідує, що адвокатський запит може бути адресований як суб`єктам владних повноважень, так і приватним особам. І такі запити можуть стосуватися як надання публічної, так і будь-якої іншої інформації, необхідної адвокатові для надання правової допомоги клієнтові.
15. Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом (частина друга статті 24 Закону № 5076-VI).
16. Відмова у наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом (частина третя статті 24 Закону № 5076-VI).
17. Отже, адвокатський запит може бути адресований як суб`єктам владних повноважень, так і приватним особам. І такі запити можуть стосуватися як надання публічної, так і будь-якої іншої інформації, необхідної адвокатові для надання правової допомоги клієнтові.
18. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Пункт 2 частини першої статті 4 КАС України визначає публічно-правовий спір, зокрема, як спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
19. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації (пункт 7 частини першої статті 19 КАС України).
20. Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до публічної інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників такої інформації, й інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовані Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).
21. Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (частина перша статті 1 Закону № 2939-VI).
23. Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками публічної інформації є: 1) органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
24. До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією) (частина друга статті 13 Закону № 2939-VI).
25. Відповідно до частини третьої статті 23 Закону № 2939-VI оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації до суду здійснюється відповідно до КАС України.
26. Таким чином вирішення питання права на отримання запитуваної інформації знаходиться в площині двох законів - Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" і Закону України "Про доступ до публічної інформації". Перший визначає право адвоката на внесення і розгляд адвокатського запиту, а другий врегульовує режим доступу до інформації, яку просить надати адвокат. 
27. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2021 року, яка залишена без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року, закрито провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
28. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що спір, який виник між сторонами, належить розглядати за правилами господарського судочинства, оскільки адвокатський запит стосувався інформації щодо банківських вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , суми відшкодування, а також інформація стосовно кредитних договорів та стану заборгованості ТОВ «Машгідропривод», які є банківською таємницею, а отже, правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені господарськими правовідносинами між ПАТ «ДІАМАНТБАНК», його вкладниками (фізичними особами) та позичальниками.
29. У касаційній скарзі позивач наполягає на адміністративній юрисдикції цього спору, з огляду на те, що характер спірних правовідносин вказує на публічно-правовий, а не приватно-правовий спір, який виник між розпорядником публічної інформації, яким є Уповноважена особа Фонду як розпорядник публічної інформації, та адвокатом, який діє у складі адвокатського об`єднання, як запитувачем публічної та конфіденційної інформації.
30. В обґрунтування зазначеного вказує, що запитувана інформація стосувалася, зокрема, процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також інформації про участь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у проведенні інспекційних перевірок ПАТ «ДІАМАНТБАНК» до моменту запровадження в ньому тимчасової адміністрації за останні три роки його банківської діяльності; - інформації про застосування/незастосування фінансових санкцій та/або штрафів до ПАТ «ДІАМАНТБАНК» або його керівників; - інформації про віднесення ПАТ «ДІАМАНТБАНК» до категорії проблемних банків; - інформації про надання ПАТ «ДІАМАНТБАНК» фінансової підтримки з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для недопущення ліквідації ПАТ "ДІАМАНТБАНК", яка, у свою чергу, становить суспільний інтерес.
31. Оскільки, на думку позивача, у запиті про надання інформації, який був направлений відповідачу, поставлені питання, зокрема, які стосуються діяльності відповідача, як суб`єкта владних повноважень, його належить розглядати саме за правилами адміністративного судочинства, а не господарського, як зазначили суди попередніх інстанцій. 
32. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 910/8132/17 зауважила, що правовий статус Фонду, визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дає підстави для висновку про те, що Фонд як юридична особа публічного права може бути суб`єктом як публічно-правових, так і приватноправових правовідносин (пункт 55). При цьому Велика Палата наголосила, що у приватноправових відносинах, якими є здійснення функцій управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідується, Фонд не здійснює функцій суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
33. У справі № 910/8132/17 Велика Палата дійшла висновку про підсудність спору господарським судам, виходячи із суті спірних правовідносин, де позивач (ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») оскаржував дії Уповноваженої особи Фонду не як суб`єкта владних повноважень, а як органу управління банком, який здійснює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та грошових коштів, що не є публічно-правовим спором.
34. Необхідно підкреслити, що у цій справі № 910/8132/17 висновки Великої Палати не стосувалися розгляду Фондом адвокатського запиту та доступу до публічної інформації.
35. Водночас варто зауважити, що питання визначення підсудності у спорах щодо надання відповіді на адвокатський запит були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у постановах від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 08 квітня 2020 року у справі № 826/7244/18, від 17 грудня 2019 року у справі № 826/5331/18.
36. Так у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а стосовно позовних вимог у частині визнання протиправною бездіяльності голови Таїровської селищної ради, яка виразилася у ненаданні відповідей на адвокатські запити, Велика Палата дійшла висновку, що вимоги стосовно ненадання відповіді на адвокатські запити не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанції у цій частині також підлягають скасуванню, а провадження закриттю.
37. Такі висновки Великою Палатою обґрунтовані тим, що адвокатський запит не є запитом, що направлений на отримання публічної інформації, оскільки може бути спрямований не лише до суб`єктів владних повноважень, але й до будь-якої юридичної особи з метою отримання необхідної адвокату інформації для надання правової допомоги клієнту. У зв`язку з чим, Велика Палата у цій справі дійшла висновку, що відносини, які склалися між позивачем та головою Таїровської селищної ради щодо зобов`язання останнього надати відповідь на адвокатські запити, не є публічно-правовими у розумінні КАС України.
38. Натомість у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 826/7244/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що розгляд скарг на дії чи бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо неналежного розгляду адвокатського запиту про надання інформації, яка не є наслідком проведення досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні, віднесено до юрисдикції адміністративних судів. У цій справі Велика Палата виходила з того, що пов`язані з розглядом відповідного запиту дії або бездіяльність ГПУ випливають зі здійснення публічно-владних управлінських функцій, а чинним законодавством не встановлено винятків, які б давали підстави для протилежного висновку щодо правової природи зазначених дій або бездіяльності, а тому спори за скаргами на них є публічно правовими.
39. Також у постанові від 17 грудня 2019 року у справі № 826/5331/18, виходячи з обставин цієї справи, за змістом яких адвокат звернувся до Антимонопольного комітету у межах здійснення представництва клієнта, вимагаючи надання інформації, яка за своїм характером є публічною, що знаходиться у володінні відповідача, який за профільним законом як суб`єкт владних повноважень може бути відповідачем у справах про оскарження бездіяльності розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію, Велика Палата Верховного Суду не погодилася із висновком суду апеляційної інстанції про неналежність цього спору до юрисдикції адміністративних судів.
40. Як справедливо відмітили судді Анцупова Т.О. та Гудима Д.А. у своїй збіжній окремій думці на цю постанову, означений вище підхід до розмежування юрисдикції судів є протилежним до того, який слідуючи постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» від 29 вересня 2016 року № 10, Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а. Тому, якщо приймаючи постанову у справі № 826/5331/18, Велика Палата Верховного Суду відійшла від ідеї про те, що адвокатський запит не є запитом, направленим на отримання публічної інформації, оскільки може бути спрямований не лише до суб`єктів владних повноважень, але й до будь-якої юридичної особи з метою отримання необхідної адвокату інформації для надання правової допомоги клієнту, вона мала у цій постанові вказати на такий відступ.
41. Виходячи із процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції, вважаємо, що виникла необхідність звернутися до Великої Палати Верховного Суду з пропозицією відступити від правових висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.
42. Велика Палата Верховного Суду у постановах уже вказувала на те, що задля гарантування правової визначеності вона може повністю відмовитися від свого висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин в певній сфері або їх правового регулювання (див. пункти 43-45 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16; пункти 44-45, 47 постанови від 5 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16; пункт 24 постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11).
43. У пункті 49 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень вказано, що судді повинні послідовно застосовувати закон. Однак, коли суд вирішує відійти від попередньої практики, на це слід чітко вказувати в рішенні.
44. Те, що вимоги до адвокатського запиту та його розгляду визначені статтею 24 Закону № 5076-VI, не означає, що адвокат не може вимагати в адвокатському запиті надання йому публічної інформації, отримання якої регламентує Закон № 2939-VI, як і не означає, що останній не поширюється на відносини адвоката та розпорядника публічної інформації, до якого надійшов адвокатський запит про надання саме такої інформації.
45. Позов про бездіяльність розпорядника інформації із розгляду запиту на інформацію позивач у цій справі подав до адміністративного суду із посиланням на положення Закону № 2939-VI.
46. Підставою для відступу, зокрема, є нагальність приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм пунктів 1 і 2 частини першої статті 4, пункту 7 частини першої статті 19 КАС України та статті 13, частини третьої статті 23 Закону № 2939-VI в частині визначення неналежності спорів стосовно отримання відповідей на адвокатські запити до юрисдикції адміністративного суду з огляду на те, що адвокатський запит може стосуватися не лише публічної інформації, має сприяти єдності судової практики, її орієнтуванню на те, що адвокат теж може бути учасником відносин, пов`язаних із його доступом до публічної інформації на підставі саме адвокатського запиту.
47. Відмінність підходів Великої Палати Верховного Суду до вирішення питання про юрисдикцію суду у справах № 686/23317/13-а, № 826/7244/18 та № 826/5331/18 підкреслює відсутність чітких критеріїв визначення юрисдикції суду за вимогами адвокатів щодо надання відповідей на адвокатські запити про отримання інформації, змішаного характеру (як публічної, так і не публічною), яка пов`язана із поєднаними функціями відповідача, оскільки Фонд як юридична особа публічного права може бути суб`єктом як публічно-правових, так і приватноправових правовідносин.
48. Відповідно до частини четвертої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
49. Згідно з положеннями частини першої статті 347 КАС України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
50. У касаційній скарзі скаржником заявлено клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Однак, жодних доводів та арґументів щодо вказаного клопотання скаржником не наведено, а отже відсутні підстави для його задоволення. 
51. Водночас, вважаючи за необхідне відступити від зазначених висновків Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про передачу справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду за власною ініціативою. 
Керуючись статтями 248, 256, 346, 347 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
1. Справу № 520/13981/21за позовом Адвокатського об`єднання «Формула Захисту» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ДІАМАНТБАНК» Луньо Іллі Вікторовича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько
О.В. Калашнікова 
 В.М. Соколов 
Судді Верховного Суду