Справа № 134/1758/21
Провадження № 22-ц/801/321/2022
Категорія: 80
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лабай  О. В.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року	Справа № 134/1758/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М.,
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Ліннік Я.С.,
розглянувши апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Савинецьке» на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 14 грудня 2021 року, ухвалене суддею Крижопільського районного суду Вінницької області Лабай О.В.,
ВСТАНОВИВ:
  У жовтні 2021 року  ОСОБА_1  звернувся до суду із позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Савинецьке» (далі ПСГП «Савинецьке») про зобов`язання видати належно оформлену трудову книжку, копію наказу про звільнення та виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Позовна заява мотивована тим, що позивач працював на посаді тракториста-машиніста в ПСГП «Савинецьке» на умовах безстрокового трудового договору, його трудові відносини з відповідачем тривали на протязі березня-липня 2021 року. 
Позивач вказує, що 12.07.2021 виявив бажання розірвати трудові відносини і тому подав керівництву товариства заяву про звільнення , у зв`язку з переїздом на нове місце проживання. Заява за наполяганням ОСОБА_1  була зареєстрована по вхідній кореспонденції 12.07.2021 року за №26 та 15.07.2021 на картковий рахунок позивача надійшли розрахункові кошти, в зв`язку зі звільненням.  Однак ні копію наказу (розпорядження) про звільнення ,ні належно оформленої трудової книжки позивачу  в день звільнення видано не було.
ОСОБА_1 зазначає, що звертався до відповідача з проханням видати йому трудову книжку, проте відповідачем йому було відмовлено. Відмовляючи у зверненні, відповідач послався на відсутність обхідного листа, який позивач мав надати перед звільненням. Позивач намагався надати обхідний лист, однак даний лист директор підприємства підписати відмовився.
Позивач вважає, що відповідач порушив його трудові права, оскільки через відсутність трудової книжки він не може влаштуватись на роботу та стати на облік в центрі зайнятості. У зв`язку з цим, він звернувся до суду з відповідним позовом, в якому посилаючись на положення ст. 235 КЗпП України просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, зобов`язати видати належно оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення.
Відповідач подав відзив на позов , в якому вказує на безпідставність та необґрунтованість вказаних позивачем обставин в позовній заяві, просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Вказує, що позивачу було надано на підпис обхідний лист. Звільнення з роботи позивача було проведено 13.07.2021 згідно поданої заяви, а не 12.07.2021 так як директор ПСГП «Савинецьке» перебував у відрядженні. Розрахунок при звільненні був проведений. Наголошував на тому, що позивач звернувся до відповідача за трудовою книжкою 15.07.2021 , не надавши при цьому обхідний лист і не залишивши його у підприємстві, так як не було підпису директора. Копія наказу (розпорядження) про звільнення не видана ОСОБА_1 так, як він відмовився розписуватися в наказі про звільнення. В свою чергу, за трудовою книжкою в підприємство не звертався.
Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 14 грудня 2021 року позов задоволено. Зобов`язано ПСГП «Савинецьке» видати належно оформлену трудову книжку та копію наказу (розпорядження) № 69 від 13.07.2021 про звільнення ОСОБА_1 . Стягнуто з ПСГП «Савинецьке» на користь позивача середній заробіток за період з 14 липня 2021 року по 14 грудня 2021 року в сумі 32630,04 грн. Вирішено питання про судові витрати.
Не погодившись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги і які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову.
В якості основних доводів скаржник зазначає, що суд не взяв до уваги, що відповідач не зміг направити позивачу трудову книжку та копії наказу про звільнення, оскільки позивачем не зазначено адресу нового місця проживання. Вказує, що суд безпідставно стягнув середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, оскільки позивач в позові не вказав суму нарахування стягнення середнього заробітку.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.
ОСОБА_1  в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений.
Суд вирішив розглянути справу у відсутність нез`явившегося позивача. 
Вінницький апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду відповідає.
Судом було встановлено, що  ОСОБА_1 з березня 2021 року прийнятий на роботу ПСГП «Савицьке».
12.07.2021 ОСОБА_1 звернувся із заявою на ім`я директора ПСГП «Савицьке» про звільнення за власним бажанням, у зв`язку з переїздом на інше місце проживання (а.с. 8).
Позивачем надано копію обхідного листа виданий ПСГП «Савицьке» із зазначенням ОСОБА_1 та без зазначення дати, у графах «Головний агроном», «Директор підприємства» відсутні підписи (а.с. 9). 
Відповідно до посвідчення про відрядження від 12.07.2021 за № 94 та наказу про відрядження від 12.07.2021 директор ПСГП «Савицьке» ОСОБА_3 12 липня 2021 перебував у відрядженні (а.с. 25-26).
З службових записок від 12.07.2021 та 15.07.2021 слідує, що ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці чим призупинив робочий процес, пояснювальну записку не подавав (а.с. 39). Крім того, звільнений працівник ОСОБА_1 не подав підписаний обхідний лист та відмовився ставити свій підпис в наказі про звільнення, тому копію даного наказу та оформлену трудову книжку не видано йому на руки. Поштове повідомлення відіслати було неможливо так як згідно заяви було змінено місце проживання (а.с. 40).
Згідно наказу № 69 від 13.07.2021 ОСОБА_1 звільнено з посади тракторист - машиніст с/г виробництва тракторної-бригади с. Савинці ПСГП «Савицьке» за власним бажанням, у зв`язку з переїздом на нове місце проживання, відповідно ч. 1 ст.38 КЗпП України. Підпис працівника у пункті «З наказом (розпорядженням ) ознайомлений» відсутній (а.с. 27).
Відповідно до копії сторінки трудової книжки № НОМЕР_1 «Сведения о работе» серія НОМЕР_2 вчинено запис 13.07.2021 «Звільнений з роботи за власним бажанням в зв`язку з переїздом на нове місце проживання, відповідно до ч. 1 ст.38 КЗпП України» на підставі наказу № 69 від 13.07.2021 (а.с. 28).
Згідно з довідкою ПСГП «Савицьке» №774 від 13.12.2021 дохід ОСОБА_1 за період з 01.05.2021 по 30.06.2021 р склав 11481,00 грн (а.с. 46). 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що копія наказу про звільнення та трудову книжку у день звільнення 13.07.2021 не видано ОСОБА_1 доказів про неможливість йому вручення їх відповідачем не надано, у зв`язку з чим згідно з вимогами частини п`ятої статті 235 КЗпП України з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, оскільки він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права із правильним застосуванням правових висновків.
Відповідно до ч.2 ст.  2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.
Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.
Згідно з пунктом 4.1 та пунктом 4.2 Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.
Право працівника отримати трудову книжку в день звільнення пов`язується не лише з обов`язком роботодавця видати трудову книжку, а й з обов`язком працівника її забрати, якщо роботодавець створив всі умови для її вчасної видачі.
Частиною п`ятою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Таким чином, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.
Судом встановлено, що відповідач при звільненні не видав ОСОБА_1  трудову книжку та копію наказу про звільнення.
Вказані обставини відповідачем не заперечуються.
Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.
Однак, відповідачем вказані норми не дотримано, оскільки позивачу не надсилалась трудова книжка.
В свою чергу, відповідач провів з позивачем розрахунок при звільненні, однак не видав ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення, доказів про неможливість їх вручення ОСОБА_1 відповідачем не надано.
При вирішенні спору, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачем не було вжито усіх можливих заходів для видачі позивачу трудової книжки та копію наказу про звільнення в день звільнення, у зв`язку з чим згідно з вимогами частини п`ятої статті 235 КЗпП України з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 липня 2021 року по 14 грудня 2021 року у розмірі 32630,04 грн (розрахунок: 108 р.д.*302,13 грн. середньоденна заробітна плата).
Вирішуючи питання розміру середньої заробітної плати, судом правильно обраховано її розмір, виходячи із того, що доказів необхідності врахування календарних днів, а не робочих , відповідачем не надано.
Апеляційний суд погоджується із розрахунком суду щодо суми, яка підлягає стягненню на користь позивача за час його вимушеного прогулу, оскільки він проведений на підставі належних доказів та з урахуванням вимог Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати.
При розгляді даної справи відповідачем під час розгляду справи, не спростовано розмір заробітної плати (не надано альтернативний розрахунок її розміру), який має бути стягнутий на користь позивача за час його вимушеного прогулу при затримці видачі трудової книжки та копії наказу про звільнення, а також не надано доказів для можливого зменшення цієї суми з урахуванням вимог статті 235 КЗпП України.
Також, відповідачем не доведено безпідставність заявлених позивачем позовних вимог. 
З урахування наведеного, відповідачем порушено права позивача на припинення трудових відносин і таке право підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання відповідача видати належним чином оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення позивача з роботи за власним бажанням.
З чим погоджується Вінницький апеляційний суд.
Позивач надав суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених ним вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.
Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, які регулюють правовідносини сторін та дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем не виконано вимоги трудового законодавства.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не зміг направити позивачу трудову книжку та копії наказу про звільнення, оскільки позивачем не зазначено адресу нового місця проживання, є необґрунтовані, так як згідно п. 4.1 Інструкції №58 «Про порядок ведення трудових книжок працівників», власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.
Відтак, доказів, що відповідач не мав іншого способу видати даних документів позивачу, матеріали справи не містять.
З огляду на викладене, відповідачем в супереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не доведено ті обставини, на які посилається в апеляційній скарзі, як на підставу для відмови в задоволенні позову.
Також не приймаються до уваги доводи, що позивач в позові не вказав суму нарахування стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, оскільки спростовуються матеріалами справи, в позові ОСОБА_1 в мотивувальній та прохальній частинах просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а розрахунок визначається судом за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи з урахуванням вимог ЗУ «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, тобто розраховується з дня звільнення і по день постановлення судом рішення, який позивачу невідомий, з 14.07.2021 по 14.12.2021.
Доводи ПСГП «Савинецьке» про те, що позивачу було запропоновано 12.07.2021 прозвітувати щодо використання коштів взятих під звіт, на що позивачем було відмовлено і в той же день він покинув місце роботи, не приймаються до уваги. Доказів того, що 12.07.2021 ОСОБА_1 був відсутній на роботі матеріали справи належних та допустимих доказів не містять, крім того, до дисциплінарної відповідальності за вказане порушення трудові дисципліни позивача не притягнуто. Крім того дана обставина, на яку посилається відповідач, не звільняє його від обов`язку, покладеного ст.47 ЗКпП України. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд в мотивувальній частині рішення вказав, що позов підлягає частково задоволенню, однак позов задовольнив повністю, на думку колегії суддів не є суттєвими і розцінює дану обставину , як описку, яка не впливає на законність ухваленого судом рішення.
Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.
Інші доводи апеляційної скарги дублюють відзив відповідача на позовну заяву, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд, та є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне, обґрунтоване, справедливе рішення, яке відповідає вимогам закону.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Савинецьке» залишити без задоволення.
Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 14 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 24 лютого 2022 року.    

Головуючий                                                                 М.М. Якименко

Судді:                                                                         О.В. Ковальчук

                                                                               Т.Б. Сало