ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/4160/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Чередниченка В.Є., Чепурнова Д.В.,       
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  	 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій  області	
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.08.2021 р. у справі №280/4160/21 	
за  позовом:	ОСОБА_1  	
до:  про: 	Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій  області  визнання протиправним  та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії  	

ВСТАНОВИВ:

25.05.2021р. ОСОБА_1 звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – ГУ ПФУ в  Запорізькій  області) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії / а.с. 1-8/.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 27.05.2021р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито спрощене позовне провадження (без виклику сторін) в адміністративній справі №280/4160/21  /а.с. 38/.
Позивач, посилаючись у позовній заяві,  на те, що вона з вересня 2016р. перебуває на обліку у відповідача та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно, у  березні 2020р. вона отримала нову довідку від 17.03.2020р. №08-02/967 про суддівську  винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці; рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.11.2020р. у справі №280/7176/20, яке набрало законної сили 29.12.2020р., зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату  щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 19.02.2020р. на підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 17.03.2020р. №08-02/967 та виплатити кошти з урахуванням раніше отриманих за той же період. Відповідачем на виконання зазначеного рішення суду, при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання , було неправомірно зменшено відсоток з 90% до 62% від суддівської винагороди,  а потім з 16.02.2021р. до 56%. Рішенням відповідача №923030181523 від 16.02.2021р. не було враховано до стажу судді періоди роботи з 02.02.1989р. по 28.02.1989р. та з 18.04.1990р. по 24.01.1993р. на посаді виконуючої обов`язки судді Ленінського райсуду м. Запоріжжя; позивач вважає таке зменшення відсотку з 90% до 56% необґрунтованим  та безпідставним, оскільки право судді на відставку є конституційною гарантією і у відповідача були відсутні правові підстави для зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90% до 56% ;  такі дії відповідача порушують її права тому просила суд : - визнати протиправними дії відповідача та скасувати рішення №923030181523 від 16.02.2021р. щодо зменшення відсоткового значення розміру її пенсії, щомісячного довічного грошового утримання з 90%до 56% суддівської  винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок з 19.02.2020р. щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з 90% суддівської винагороди судді, без обмежень максимальним розміром та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум; - зобов`язати відповідача зарахувати в стаж роботи на відповідній посаді судді з 02.02.1989р. по 28.02.1989р. та  з 18.04.1990р. по 24.01.1993р. на посаді виконуючої обов`язки судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя з 19.02.2020р.; - зобов`язати відповідача здійснити нарахування і виплату компенсації втрати частини доходу; - зобов`язати відповідача надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.
Рішенням   Запорізького  окружного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №280/4160/21 адміністративний позов задоволено   частково, визнано протиправним дії ГУ ПФУ в  Запорізькій  області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи, що надає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періодів роботи з 02.02.1989р. по 28.02.1989р., з 18.04.1990р. по 24.01.1993р. на посаді виконуючої обов`язки судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя; зобов`язано ГУ ПФУ в  Запорізькій  області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді стаж, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоди роботи з 02.02.1989р. по 28.02.1989р., з 18.04.1990р. по 24.01.1993р. на посаді виконуючої обов`язки судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя; визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Запорізькій області  щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 90% до 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; зобов`язано ГУ  ПФУ в  Запорізькій  області здійснити з 19.02.2020р. перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , виходячи з 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (суддя Бойченко Ю.П.) /а.с. 61-66/
Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції від 10.08.2021р., подав апеляційну скаргу /а.с. 71-72/.
Адміністративна справа №280/4160/21, разом з матеріалами вищезазначеної  апеляційної скарги, надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду 18.10.2021р. /а.с. 70/.
У зв`язку з тимчасовою  непрацездатністю  судді  Панченко О.М.,  яка  входить до складу колегії суддів, що розглядає справу №280/4160/21, здійснено заміну складу колегії суддів у судовій справі №280/4160/21  відповідно до положення про автоматизовану систему документообігу суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу у справі №280/4160/21  від 19.10.2021р. визначено склад колегії суддів Третього апеляційного адміністративного суду:  головуючий суддя Коршун А.О., судді – Чередниченко В.Є., Чепурнов Д.В. /а.с. 80/.
Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021р. у справі №280/4160/21  відкрито  апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Запорізькій  області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №280/4160/21  /а.с. 81/ і апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження призначено на 23.11.2021р. /а.с. 82/, про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством строк та спосіб було повідомлено учасників справи /а.с. 84,85/.
Відповідно до ч.5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення  в порядку письмового провадження  є дата складення повного судового рішення, повний текст судового рішення  у справі  №280/4160/21  складено  30.12.2021р.
Відповідач, посилаючись у апеляційній скарзі / а.с. 71-72/ на те, що стаж позивача на посаді судді складає 26 років  05 місяців 28 днів, а тому  на підставі діючого на час виконання законодавства, правомірно було застосовано відсоткова ставка 56%, просив  рішення суду першої інстанції скасувати і постановити  нове рішення, яким відмовити у задоволенні  позовних вимог у повному обсязі.  
Позивач, у письмовому   відзиві на апеляційну скаргу /а.с. 86-87/, заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача та посилаючись на те, що судом першої інстанції постановлено у даній справі обґрунтоване рішення без порушень норм чинного законодавства, просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 10.08.2021р.   у даній справі залишити без змін.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та прийняте судом першої інстанції рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що позивач у справі – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,    перебуває на обліку у відповідача та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно Розпорядження №181523 від 27.09.2016р. стаж   ОСОБА_1 , як  судді, який дає право на відставку для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, станом на 20.09.2016р. становить 26 років 05 місяців 28 днів /а.с. 21/.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду  від 27.11.2020р. у справі №280/7176/20, яке набрало законної сили 29.12.2020р., зобов`язано відповідача провести перерахунок  позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 19.02.2020р. на підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області №08-02/967 від 17.03.2020р. та виплатити кошти з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідачем на виконання зазначеного рішення суду, на підставі рішення №923030181523 від 16.02.2021р. проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці, при цьому зменшено відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90% до 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді /а.с. 23/.
Відповідач своїм листом від 17.05.2021 №6172-5797/М-02/8-0800/20 повідомив позивача, що її стаж роботи на посаді судді складає 23 р. 7 міс. 27 днів, при цьому періоди роботи на посаді – виконуючої обов`язки судді  з 02.02.1989р. по 28.02.1989р., з 18.04.1990р. по 24.01.1993р. зараховано до стажу судді помилково, оскільки це не відповідає вимогам ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Вважаючи неправомірним зменшення відповідачем відсоткового показника щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розміру 90% до 56% суддівської винагороди при перерахунку з 19.02.2020р. щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся до адміністративного суду з зазначеним адміністративним позовом і суд першої інстанції, приймаючи у цій справі рішення про  часткове задоволення  адміністративного позову, яке є предметом апеляційного перегляду, зазначив, що періоди з 02.02.1989р. по 28.02.1989р., з 18.04.1990р. по 24.01.1993р. необхідно зарахувати до стажу судді, а також  після  ухвалення Конституційним Судом рішення №2-р/2020 від 18.02.2020р.  позивач має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 62% від розміру грошового утримання діючого на відповідній посаді судді, і саме із висновком суду першої інстанції щодо здійснення перерахунку виходячи з 62% не погоджується відповідач у справі у поданій ним апеляційній скарзі. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до  ст. 126 Конституції України передбачено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується  Конституцією  і законами України. 
Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).
Абзацом 4 пункту 34 розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
При призначенні ОСОБА_1 позивача у справі,  на посаду виконуючої обов`язки судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя у період з 02.02.1989р. по 18.04.1990р. діяли Закон УРСР «Про судоустрій України» №2022-X від 05.06.1981р. та Закон СРСР від 4 серпня 1989 року № 328-І «Про статус суддів в СРСР», однак вказані Закони не передбачали права судді на відставку та відповідно не регламентували питання обчислення стажу, який дає право на відставку.
15 грудня 1992 набрав чинності Закон України № 2862-ХІІ «Про статус суддів».
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 43 Закону України № 2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року «Про статус суддів» (в редакції від 20 березня 2002 року) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Пунктом 11 Перехідних положень Закону України № 2453-VI від 07.07. 2010р. «Про судоустрій і статус суддів», судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч.2 ст. 27 Закону УРСР «Про судоустрій України» №2022-X від 05.06.1981р. у разі тимчасової відсутності (хвороба, відпустка тощо) народного судді за поданням начальника відділу юстиції виконавчого комітету обласної, Київської міської Ради народних депутатів виконання обов`язків народного судді може бути покладено рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів на одного з народних засідателів цього суду.
Отже аналіз вищенаведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що періоди з 02.02.1989р. по 28.02.1989р., з 18.04.1990р. по 24.01.1993р., у які позивача було призначено на посаду виконуючої обов`язки судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя, законодавством передбачалася можливість покладення на народного засідателя суду виконання обов`язків народного судді.
Факт виконання обов`язків суді підтверджується записами з  трудової книжки позивача, та  наданим розпорядженням 181523 від 27.09.2016р., у якому зазначено розрахунок стажу судді, який дає право на відставку для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до якого  позивач у періоди з 02.02.1989р. по 28.02.1989р., з 18.04.1990р. по 24.01.1993р. займала посаду саме виконуючої обов`язки судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя, а не народного засідателя, як зазначає відповідач.
Отже, приймаючи до уваги вищенаведене колегія суддів приходить до висновку  про те, що дії  відповідача  щодо відмови позивачу у зарахуванні до стажу роботи, що надає право позивачу на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоди з 02.02.1989р. по 28.02.1989р., з 18.04.1990р. по 24.01.1993р. на посаді виконуючої обов`язки судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя, є протиправними.
Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача здійснти з 19.02.2020р. перерахунок щомісячного довічного грошового утримання , виходячи з 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень максимальним розміром,  та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум  на користь позивача,   колегія суддів вважає за необхідним зазначити наступне.
Держава, відповідно до ст. 130 Конституцій України,  забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає  Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII  від 02.06.2016р. (далі - Закон №1402-VI).
Частиною 1 ст. 142  Закону №1402-VI, передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого  статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним  Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  (ч. 2 статті 142  цього ж Закону).
Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення №18-рп/2011 від 14.12.2011р.,  досліджуючи поняття щомісячне довічне грошове утримання судді вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді- виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У  рішенні Конституційного Суду України №3-рп/2013  від 03.06.2013 р. (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені  Конституцією  та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці, крім вищенаведених рішень,   знайшов своє продовження у  рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.
Частиною 3 ст. 142 Закону №1402-VIII передбачено, що  щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Положеннями ч. 4 та ч. 5 ст. 142 цього ж Закону  передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Базовий розмір посадового окладу судді, відповідно до ч. 3 ст. 135 Закону №1402-VIII,  становить:
1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
При цьому положеннями  Розділу ХІІ «Прикінцеві та  перехідні положення» Закону №1402-VIII серед іншого також були визначені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Так, положеннями п. 22 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим  Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017р. отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень  Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI  від 07.07.2010 р. (далі Закон № 2453-VI).
Відповідно до п. 23 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень»  Закону №1402-VIII, до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень  Закону №2453-VI  .
Законом України № 193-ІХ від 16.10.2019р. «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування”, який набрав чинності 07.11.2019р., було виключено зазначені вище п.п.22, 23 розділу ХІІ “Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII.
Відповідно до пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних» положень  Закону № 1402-VIII, розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у п.23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:
а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень»  Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим  Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим  Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим  Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень  Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного  Закону.
Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020  від 18.02.2020р. року визнані такими, що не відповідають  Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII зі змінами.
При цьому у п. 16,17 вищезазначеного рішення Конституційний Суд України  зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п.4 ч.6  ст.126 Конституції України). Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини  Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року № 10-рп/2013). Визначені  Конституцією  та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини  Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013).
Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному  Законом № 1402-VIII.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
Також Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
У зв`язку з викладеним,  Конституційний Суд України рішенням № 2-р/2020   від 18.02.2020р.  визнав неконституційним пункт 25 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII.
Враховуючи, що ст. 152 Конституції України  передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають  Конституції України  або якщо була порушена встановлена  Конституцією України  процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності, то з дня  ухвалення Конституційним Судом України рішення № 2-р/2020 від 18.02.2020р.   Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Тому колегія суддів вважає, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці,  має бути проведений з 19.02.2020 року - з наступного дня з дати  ухвалення Конституційним Судом України рішення № 2-р/2020 від 18.02.2020р., і він  обумовлений відновленням раніше порушених прав позивача, відповідно до  Закону № 1402-VIII, на підставі довідки  про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ця справа підпадає під ознаки типової адміністративної справи № 620/1116/20, яка розглянута Верховним Судом 16.06.2020 р., відтак висновки Верховного суду у цій справі підлягають врахуванню апеляційним судом.
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи зробив обґрунтований висновок про те, що після визнання неконституційними положень пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII позивач, як суддя у відставці, набув право на перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.
Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим посилання позивача на те, що такий перерахунок має бути здійснений, виходячи з 90% від суддівської винагороди працюючого судді.
Здійснення  перерахунку грошового утримання судді у відставці передбачено ч. 4  статті 142 Закону №1402-VIII, відповідно до якої  у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Водночас, частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
При цьому колегія суддів вважає необхідним зазначити, що вищезазначена норма закону не звужує зміст та об`єм  гарантій незалежності судді, у тому числі і судді у відставці.
Так, враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає, що позивач з 19.02.2020р. має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, такий перерахунок повинен здійснюватися виходячи з розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача повинен бути визначений відповідно до ч. 3  статті 142 Закону №1402-VIII.
Отже, з  розрахунку стажу судді позивача, який надав їй у 2016р. право на відставку, стаж позивача як судді складає 26 років  роки 05 місяців 28 днів, а тому розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача-судді у відставці, відповідно до ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII,   повинен складати 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, плюс 12% (два відсотки грошового утримання судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років) грошового утримання. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції  прийняв обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог про визнання протиправними дії  ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо перерахунку  довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19.02.2020р. у розмірі 62% суддівської винагороди.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини, та ухвалено законне рішення про часткове задоволення позовних вимог і оскільки апеляційним судом під час розгляду даної справи не було встановлено порушень чи неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваної судового рішення, тому колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції від   10.08.2021р.   у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального   права, і не можуть бути підставою для скасування рішення   суду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311,315,317,321,322 КАС України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ:
          
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій  області -  залишити без задоволення.
Рішення   Запорізького    окружного адміністративного суду від 10.08.2021р.   у справі №280/4160/21 – залишити без змін. 
Постанова   суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст. ст. 329,331 КАС України.
Постанова виготовлена та підписана 30.12.2021р.     
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов