ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

31 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/7031/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.09.2021 р. (суддя Сацький Р.В., повне судове рішення складено 28.09.2021 р.) в справі № 280/7031/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізької області про стягнення суми, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ) про стягнення нарахованих інфляційних витрат та трьох відсотків річних за період з 16.03.2012 р. по 14.03.2021 р. на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 р. в справі № 2а-2396/11, в загальній сумі 56 400,56 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.09.2021 р. в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Апелянт вважає неправильним висновок суду першої інстанції про незастосування до спірних правовідносин  приписів статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки судовим рішенням зобов`язано відповідача перерахувати та виплатити кошти, відповідно не міг бути зазначений конкретно визначений розмір грошових зобов`язань. 
Вказує на неврахування судом певних правових позицій Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду щодо застосування статті 625 Цивільного кодексу України.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути  задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 по справі № 2а-2396/2011 позовні вимоги   ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя задоволено, зобов`язано УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя призначити державну пенсію та додаткову пенсію як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду II групи, з 17.01.2011 та в подальшому з розрахунку державної пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, з розрахунку 75 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, дорівнюючої прожитковому мінімуму, встановленому відповідно до  Закону України «Про прожитковий мінімум», та здійснити перерахунок пенсії, виплату з урахуванням різниці, яка виплачена у цей період.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2012    по справі № 2а-2396/2011 апеляційну скаргу УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя залишено без задоволення, постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі № 2а-2396/2011 від 17.05.2011    залишено без змін.
На виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011    та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2012    по справі № 2-а-2396/2011 відповідачем проведено перерахунок пенсії, в результаті якого нараховано 27 709,00 грн., що підтверджується копією протоколу.
Позивач у позові просить на підставі  статті 625 Цивільного кодексу України  стягнути з відповідача на користь позивача нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період 16.03.2012 по 14.03.2021 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Жовтневого районного суду м.    Запоріжжя від 17.05.2011 у справі №2а-2396/2011,    у загальній сумі 56400,56 грн.
Врахувавши, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 у справі №2-а-2396/11 не визначено грошового зобов`язання до стягнення, таке рішення має зобов`язальний характер, суд першої інстанції дійшов висновку, що  відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ч. 2  ст. 625 Цивільного кодексу України, тому відмовив у задоволенні позову.
Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що постановою Жовтневого районного суду     м. Запоріжжя від 17.05.2011 р. у справі № 2а-2396/11, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2012 р.,  зобов`язано УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1  державну пенсію та додаткову пенсію як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду II групи, з 17.01.2011 р. та в подальшому з розрахунку державної пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, з розрахунку 75 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому відповідно до  Закону України «Про прожитковий мінімум», та здійснити перерахунок пенсії, виплату з урахуванням різниці, яка виплачена у цей період.
На виконання зазначеного судового рішення, яке набрало законної сили 16.03.2012 р., органом Пенсійного фонду здійснено перерахунок пенсії, нараховано 27  709,00 грн.
На час розгляду справи в суді першої інстанції нарахована сума пенсії позивачу не виплачена.
Рішення суду звернуто до примусового виконання.
За інформацією відділу примусового виконання рішень  Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), викладеною у листі  від 26.03.2021 р. № 2259-4-031, прийнято до обліку виконавчий документ № 2а-2396/2011 від 17.05.2011 р. та внесено до першої черги  відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України  № 440 від 03.09.2014 р.  
Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі  статті 625 Цивільного кодексу  України  3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 16.03.2012 р. (дата набрання законної сили судовим рішенням) по 14.03.2021 р. (день звернення до суду) за невиконання грошового зобов`язання, а саме грошових коштів, нарахованих на виконання постанови Жовтневого  районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2011 р. у справі №2а-2396/2011.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
За змістом частини третьої статті  11  та частини першої статті  13 Цивільного кодексу України   цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Законодавець у частині першій  статті 509 Цивільного кодексу України  визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною другою  статті 509 Цивільного кодексу України  зобов`язання виникають з підстав, встановлених  статтею 11 цього Кодексу.
Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, з яким кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої   статті 11 Цивільного кодексу України  може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.
Поряд з цим, стягнення інфляційних втрат регулюється  статтею 625 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини другої   статті 625 Цивільного кодексу України  нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.07.2018 р. по справі № 2а-11853/10/1570, за змістом частини 2  статті 625 Цивільного кодексу України  нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
За результатами системного аналізу законодавчих приписів, які регулюють спірні правовідносини, та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та органом Пенсійного фонду як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.
Отже, ГУПФ України в Запорізькій області не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні  статті 625 Цивільного кодексу України, тому положення  статті 625 Цивільного кодексу України  не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідно, підстави для стягнення на користь позивача суми 3% річних та втрат від інфляції  відсутні.
Аналогічне правозастосування положень  статті 625 Цивільного кодексу України  висловлено Верховним Судом у постанові  від 27.08.2020 р. у справі №  804/871/16, від 18.07.2018 р. у справі №2а-11853/10/1570, від 08.02.2018 р. у справі №826/22867/15.
Відповідно до частини п`ятої   статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
          Доводи апелянта спростовані приведеними вище висновками суду.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за  правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України  розглядаються за правилами загального позовного провадження,  судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,   315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.09.2021 р. в справі № 280/7031/21 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.09.2021 р. в справі № 280/7031/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізької області про стягнення суми залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 31.01.2022 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
          Повне судове рішення складено 31.01.2022 р.
  
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко