ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/6252/18                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Добрівська Н.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2022 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача:                                                                                                                            Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                     Костюк Л.О., Федотова І.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач 1, Міноборони України), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач 2) в якому просить:
-  визнати протиправними дії відповідачів щодо не призначення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІIІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до  Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»  (далі - Постанова №975) та статей 16 - 163  Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- зобов`язати відповідачів призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності ІII групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Постанови №975 та статей 16 - 16-3  Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності з урахуванням висновків суду;
- допустити постанову до негайного виконання;
- зобов`язати надати до суду звіт про виконання судового рішення протягом семи днів з дня отримання копії судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 17 жовтня 2016 року має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби, що підтверджується витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол № 470 від 02 червня 2016 року), відповідно до якого захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії; відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААА №352646 від 16 листопада 2016 року позивачу встановлено третю групу інвалідності з 17 жовтня 2016 року, причина інвалідності - захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Проте на звернення позивача до відповідачів з заявами на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, допомоги не призначено та не виплачено, що на думку позивача є протиправним.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо розгляду та скерування до Міністерства оборони України заяви ОСОБА_1 про призначення йому одноразової грошової допомоги; зобов`язано Львівський обласний військовий комісаріат направити документи з заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України для розгляду питання щодо призначення одноразової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності від поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із участю в бойових діях на території інших держав. В решті позовних вимог відмовлено.
Міністерством оборони України подано до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій відповідач 1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема не враховано, що позивачем не доведено у чому саме полягає бездіяльність Міністерства оборони України, яке питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги не розглядало, відповідні документи не отримувало та не опрацьовувало. Також відповідач 1 вважає, що фактично судом першої інстанції передчасно встановлено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 20 грудня 2021 року. 
Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило, відповідач 2 подав письмові пояснення на апеляційну скаргу Міністерства оборони України, у яких підтримав позицію, викладену у позовній заяві, а також у рішенні суду першої інстанції, також наведено практику розгляду Верховним судом аналогічних спорів.
Від третьої особи надійшли пояснення щодо апеляційної скарги, у яких підтримано доводи Міноборони, додатково зазначено, що ІІІ групу інвалідності встановлено позивачу 17.10.2016, а з відповідною заявою він звернувся лише у січні 2018, тому строк звернення з приводу отримання одноразової грошової допомоги пропущено позивачем, що є підставою для відмови у її призначенні.  
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що позивач у період з 15 жовтня 1986 року по 06 жовтня 1988 року проходив строкову військову службу у лавах Збройних Сил України, приймав участь у бойових діях в Афганістані з 04 лютого 1987 року по 12 серпня 1988 року.
Виходячи із змісту витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол № 470 від 02 червня 2016 року) захворювання позивача пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААА №352646 від 16 листопада 2016 року позивачу встановлено третю групу інвалідності з 17 жовтня 2016 року, причина інвалідності - захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Заявою від 25 січня 2018 року позивач у зв`язку з відсутністю інформації щодо розгляду його документів Львівським ОВК, звернувся до МОУ про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови №975; листом МОУ від 12 лютого 2018 року №248/3/6/427 позивачу запропоновано подати документи до обласного військового комісаріату за місцем проживання; заявою від 03 січня 2017 року позивач звернувся до Львівського ОВК з проханням направити до МОУ документи для призначення одноразової грошової допомоги; листом від 15 січня 2019 року №360 Львівським ОВК за наслідками розгляду заяви позивача повідомлено про відсутність документів, що свідчать, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Не погодившись з такими діями відповідачів, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Оцінюючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, колегія суддів зазначає, що відповідно до  статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених  Законом № 2011-ХІІ.
Положеннями пункту 1  статті 16 Закону №2011-XII  встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Підпунктом 4 пункту 2  статті 16 вказаного Закону  встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з частиною першою  статті 23 Закону № 2011-XII  фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього  Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.
Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами.
Пунктом 13 Порядку № 975 передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в п. 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Як свідчать матеріали справи, заява позивача від 03 січня 2017 року відповідачем 2 по суті поставленого питання не розглядалася, а підставою для відмови в її розгляді стала відсутність документів, що свідчать, зокрема про те, що обставини отримання поранення не пов`язані із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. 
Разом з тим, на засіданні Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця встановлено, що поранення, отримані позивачем, визнані такими, що «так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії».
Отже причинно-наслідковий зв`язок між отриманими позивачем пораненнями та наслідками, встановлений відповідною лікарською комісією, а Витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол № 470 від 02 червня 2016 року) є належним документом, що свідчить про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
Колегія суддів зауважує, що позивач подав наявні у нього документи, а відповідачі, як уповноважені суб`єкти владних повноважень, зокрема, використовуючи архівні матеріали, за наявності сумнівів зобов`язані доводити протилежне, а саме те, що позивач отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинив собі тілесні ушкодження.
З огляду на вищевикладене, відповідач 2 безпідставно повідомив позивача про відсутність документів, що свідчать, зокрема про те, що поранення не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, не розглянувши заяву по суті поставленого питання, чим виявив протиправну бездіяльність. 
Судова колегія наголошує, що Львівський обласний військовий комісаріат фактично відмовив у направленні документів в Департамент фінансів МОУ на комісію з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю повного пакету документів. Водночас, згідно з пунктом 11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Також судом першої інстанції правильно встановлено, що на Міноборони, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі особам, які проходили військову службу у Збройних силах СРСР, у разі встановлення їм відповідної групи інвалідності.
Передумовою отримання одноразової грошової допомоги, яка виплачується Міноборони, є звернення до уповноваженого органу, в даному випадку - військкомату, із відповідною заявою та іншими необхідними документами, які в установлений строк розглядаються цим органом, після чого складається висновок за результатами розгляду заяви про призначення та виплати одноразової грошової допомоги, який направляється розпоряднику бюджетних коштів для прийняття відповідного рішення (про призначення чи про відмову в призначенні такої допомоги).
Відтак, на військовий комісаріат покладено обов`язок направити до Міноборони висновок та документи для прийняття рішення про призначення або про відмову у призначені одноразової грошової допомоги, а до компетенції Міністерства оборони України віднесено прийняття відповідного рішення.
Таким чином, спір між позивачем та Міноборони відсутній, оскільки Міністерством не отримувалися та не опрацьовувалися документи позивача, не приймалося жодних рішень з цього приводу. 
Про зазначені обставини вказав суд першої інстанції у рішенні від 19 квітня 2021 року, відмовивши позивачу у задоволенні позовних вимог до Міністерства оборони України, виходячи з цього аргументи апелянта стосовно відсутності обставин протиправної бездіяльності Міноборони є недоречними, оскільки вже встановлені та підтверджені судовим рішенням.
Також колегія суддів вважає помилковими твердження апелянта про те, що судом першої інстанції фактично передчасно встановлено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, оскільки зміст резолютивної частини рішення від 19.04.2021 не підтверджує таких доводів, а прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги належить у даному випадку до виключної компетенції відповідача 1.
Отже, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та відповідні ним правовідносини, прийняв обґрунтоване та правильне рішення, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Частиною другою  статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог частини першої  статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України  доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частинами першою та другою  статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України  належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Вимогами  статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою  статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2  статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
У сукупності наведеного, колегія суддів зазначає, що відповідачем 1 вищезазначених обставин в суді першої інстанції та в апеляційному суді не спростовано, належних, достатніх та обґрунтованих пояснень з цього приводу не надано, як і не доведено порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.            
Оскільки колегія суддів доводи апеляційної скарги відхиляє, не змінює та не скасовує рішення суду першої інстанції, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.                    
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року у справі №826/6252/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач                                                                                                                                             О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                                                                        Л.О. Костюк

                                                                                                 І.В. Федотов