Справа № 308/7967/15-ц

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
22 лютого 2022 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі: 

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів: Фазикош Г.В., Куштана Б.П.,
за участі секретаря: Кекерчень М.І., 
без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 травня 2016 року, головуючий суддя Семерак І.О., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом у вигляді втрат від інфляційних процесів,3% річних та відсотків за користування кредитними коштами, 

В С Т А Н О В И В:
В липні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» (далі Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом   у вигляді втрат від інфляційних процесів та 3 % річних, мотивуючи його тим, що 05 червня 2008 року між   ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником   якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № BL4963, згідно якого остання отримала кредит у сумі 170000 доларів США зі сплатою 11,5% річних, строком до 01 червня 2028 року.
У зв`язку з невиконанням позичальником взятого на себе зобов`язання 29 червня 2010 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду достроково стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 1553676,03 грн..
Зазначене судове рішення залишається виконаним частково (з червня 2010 року відповідачем сплачено 419175,77 грн.), тому у відповідності до ст. 625 ЦК України Банк вважав, що Боржник зобов`язаний відшкодувати Кредитору інфляційні втрати та три процента річних від простроченої суми боргу.
Посилаючись на вказані обставини у збільшених позовних вимогах Банк просив стягнути з відповідача на користь позивача: заборгованість за вказаним кредитним договором у вигляді інфляційних втрат за період з травня 2012 року по травень 2015 року в сумі 839530,19 грн.; 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у сумі 102105,02 грн.; заборгованість по несплачених відсотках за вказаним кредитним договором за період з 05.12.2009 року по 31.08.2015 року в сумі 118512,29 доларів США та вирішити питання по судовим витратам.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18 травня 2016 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом та втрат від інфляційних процесів відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ПАТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального та процесуального права, що, призвело до неправильних висновків, просило скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення збільшених позовних вимог.
Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 29 листопада 2016 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задоволено.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № BL4963 від 05 червня 2008 року у вигляді інфляційних втрат за період з травня 2012 року по травень 2015 року в сумі 839530,19 грн. (вісімсот тридцять дев`ять тисяч   п`ятсот тридцять грн. 19 коп.), 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у сумі 102105,02 грн. (сто дві тисячі сто п`ять грн. 02 коп.) та заборгованість по несплачених відсотках за період з 05.12.2009 року по 31.08.2015 року в сумі 118512,29 доларів США (сто вісімнадцять тисяч п`ятсот дванадцять доларів США 29 центів) .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати по оплаті судового збору в сумі 4019,40 грн.
На рішення апеляційного суду Закарпатської області від 29 листопада 2016 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , подав касаційну скаргу.
Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року касаційну скаргу задоволено частково. 
Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 29 листопада
2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по несплаченим відсоткам за період з
05 грудня 2009 року по 29 червня 2010 року скасовано, та залишено в силі в цій частині рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2016 року.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від
18 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 29 листопада 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по несплаченим відсоткам за період з 30 червня 2010 року по 31 серпня 2015 року скасовано.
У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по несплаченим відсоткам за період з 30 червня 2010 року по 31 серпня 2015 року відмовлено.
Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 29 листопада
2016 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку. 
Закарпатський апеляційний суд переглядає рішенняв частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до  ОСОБА_1  про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.         Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У цій справі встановлено, що банк у 2010 році звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. За наслідком розгляду вказаної справи, Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 29 червня 2010 року ухвалено відповідне рішення.
       За таких обставин слід дійти висновку про те, що банк у 2010 році використав своє право на дострокове стягнення кредитної заборгованості, яка виникла у відповідачки перед банком, чим відповідно до правил статті 1050 ЦК України банк змінив строк виконання основного зобов?язання за кредитним договором. Тому право нараховувати проценти після такої зміни у банка припинилося. Права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена правова позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від
04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2010 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до повного виконання судового рішення.
Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).
Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.  
Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.
У постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та
№ 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від
30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та №  922/175/18, від
13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). 
Встановлено, що розмір 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 22 травня 2014 року по 09 червня 2015 року становить суму 102 105,02 гривень, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат слід зазначити наступне.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Разом із тим, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 липня 2020 року у справі № 754/16773/17 (провадження № 61-18824св19), від 05 червня 2019 року у справі № 367/5899/15-ц (провадження № 16-13768св18). Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі N 296/10217/15-ц (провадження N 14-727цс19). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує вищевказані висновки щодо застосування згаданих норм права.
      Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 травня  2016 рокув частині відмови позовних вимог публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у сумі 102 105,02 грн.
Повний текст постанови суду складено 25 лютого 2022 року.

Головуючий 

Судді