Постанова
Іменем України
23 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 754/10159/20
провадження № 61-16826св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Київський пансіонат ветеранів праці,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Київського пансіонату ветеранів праці на рішення Деснянського районного суду м. Києва, у складі судді Таран Н. Г., від 19 березня 2021 року, додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Ігнатченко Н. В., 
від 29 вересня 2021 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Київського пансіонату ветеранів праці про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що 15 січня 2018 року вона була прийнята тимчасово на посаду соціального працівника до Київського пансіонату ветеранів праці, 15 березня 2018 року переведена на постійну роботу, а з 05 квітня 2019 року - на посаду заступника директора з гуманітарних питань.
08 липня 2020 року її було звільнено із займаної посади згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Підставою для звільнення стала наявність двох наказів про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, які вона вважала незаконними, виходячи з того, що нею не порушувались трудова дисципліна та правила внутрішнього трудового розпорядку, до вирішення питання про застосування дисциплінарного стягнення вона не залучалася, не мала можливості надати пояснення або іншим чином захистити свої права.
Стверджувала, що в її діях відсутній склад дисциплінарного проступку, оскільки відповідачем не доведено порушення або неналежне виконання покладених на неї трудових обов`язків, не встановлено вини, не встановлено причинного наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) та порушенням або неналежним виконанням покладених на неї трудових обов`язків. При цьому відповідачем не було врахованого того факту, що вона має статус переселенця, сама виховує двох дітей віком до 14 років і іншої можливості утримувати себе та дітей, окрім заробітної плати, не має.
У зв`язку із незаконним звільненням їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 20 000 грн.
Посилаючись на викладене,  ОСОБА_1 просила суд: визнати дії директора Київського пансіонату ветеранів праці щодо її звільнення з посади заступника директора з гуманітарних питань згідно пункту 3 
частини першої статті 40 КЗпП України незаконними та скасувати наказ директора Київського пансіонату ветеранів праці № 361-к від 08 липня 
2020 року; поновити її на посаді заступника директора з гуманітарних питань Київського пансіонату ветеранів праці; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 липня 2020 року до дня поновлення на роботі, моральну шкоду в розмірі 20 000 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн; вирішити питання розподілу судового збору.
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 березня 2021 року та додатковим рішенням цього ж суду від 14 травня 2021 року, залишеними без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ Київського пансіонату ветеранів праці № 361-к від 08 липня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 .
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора з гуманітарних питань Київського пансіонату ветеранів праці.
Стягнуто з Київського пансіонату ветеранів праці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 81 508 грн, на відшкодування моральної шкоди - 5 000 грн, витрати зі сплати судового збору - 2 207,10 грн та витрати на професійну правничу допомогу -
10 000 грн.
Стягнуто з Київського пансіонату ветеранів праці на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності прийняті роботодавцем із порушенням передбаченого законом порядку. При цьому суд встановив відсутність факту порушення ОСОБА_1 трудових обов`язків, а також відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження систематичного невиконання позивачем своїх посадових обов`язків.
Районним судом також встановлено, що на час звільнення позивач була одинокою матір`ю при наявності дітей віком до чотирнадцяти років, а тому її звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається. 
Незаконним звільненням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка з урахуванням вимог розумності і справедливості визначена судами в розмірі 5 000 грн.
Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 доведено обсяг наданих адвокатом послуг та їх вартість.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі Київський пансіонат ветеранів праці, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
18 жовтня 2021 року Київський пансіонат ветеранів праці подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 березня 2021 року, додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі. Зупинено, до закінчення перегляду в касаційному порядку, виконання рішення Деснянського районного суду 
м. Києва від 19 березня 2021 року та додаткового рішення цього ж суду 
від 14 травня 2021 року у справі № 754/10159/20 в частині стягнення грошових коштів із Київського пансіонату ветеранів праці, за виключенням виплати заробітної плати за один місяць. Витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
У листопаді 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження судових рішень Київський пансіонат ветеранів праці зазначає застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду 
від 12 березня 2018 року у справі № 761/6874/17, від 27 червня 2017 року у справі № 664/2820/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 572/1644/17-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, вважаючи, що суди не дослідили зібрані у справі докази, а апеляційний суд позбавив заявника права на доступ до правосуддя, відмовивши у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Звертає увагу, що  ОСОБА_1 не оскаржувались накази про застосування до неї дисциплінарних стягнень, підставою для накладення яких є невиконання позивачем пунктів 1.8, 2.1, 2.4, 2.5, 2.8 посадової інструкції заступника директора з гуманітарних питань.
Стверджує, що за час роботи в пансіонаті позивачем не надавалось документи, які підтверджують статус одинокої матері, а долучені до матеріалів справи витяги з державного реєстру актів цивільного стану № 00014195611 та № 00014195846 належним чином не завірені та є недопустимими доказами. Вважає, що позивач не є одинокою матір`ю, а відповідні гарантії, передбачені КЗпП України, не підлягають застосуванню у цій справі.
Вказує на відсутність у суду повноважень на скасування наказу відповідача № 361-к від 08 липня 2020 року, оскільки суд, як і будь-який інший орган з розгляду трудових спорів, не має адміністративних повноважень, тому не може скасовувати накази та змінювати підстави розірвання трудового договору.
Зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження завдання відповідачем моральної шкоди та понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У листопаді 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Рашкова В. В. подала відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень, просила касаційну скаргу залишити без задоволення. Вважає доводи касаційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновки судів попередніх інстанцій.
Додатково зауважує, що справа належить до категорії малозначних, розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, а тому судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 із 15 січня 2018 року була тимчасово прийнята на посаду соціального працівника в Київський пансіонат ветеранів праці, 15 березня 2018 року переведена на постійну роботу.
Наказом № 51 від 04 квітня 2019 року ОСОБА_1 переведено на посаду заступника директора з гуманітарних питань в Київському пансіонаті ветеранів праці.
19 травня 2020 року ОСОБА_1 була ознайомлена та отримала копію посадової інструкції заступника директора з гуманітарних питань.
Відповідно до пункту 1.8 даної посадової інструкції заступник директора з гуманітарних питань підпорядковується безпосередньо директору.
Розділом ІІ посадової інструкції визначаються завдання та обов`язки, які покладаються на заступника директора з гуманітарних питань при виконанні своїх службових обов`язків, а саме:
Відповідно до пункту 2.1 посадової інструкції здійснює керівництво діяльністю та контролює роботу у підрозділах пансіонату щодо додержання чинного законодавства, правил, стандартів, норм, положень, інструкцій з охорони праці, за наданням працівникам встановлених пільг і компенсацій за умовами праці.
Згідно пунктом 2.4 вказаної посадової інструкції контролює стан трудової та виконавчої дисципліни в пансіонаті.
Відповідно до пункту 2.5 посадової інструкції забезпечує у межах своїх повноважень здійснення заходів щодо запобігання і протидії корупції.
Забезпечує у межах своїх повноважень захист персональних даних 
(пункт 2.8 посадової інструкції).
Наказом Київського пансіонату ветеранів праці № 50-о від 20 березня 
2020 року встановлено на території пансіонату карантин. Термін - негайно, до закінчення карантину. Відповідно до пункту 2 вказаного наказу заборонено відвідування підопічних пансіонату стороннім особам.
З доповідних записок бухгалтера Київського пансіонату ветеранів праці ОСОБА_2 та інженера ОСОБА_3 від 07 травня 2020 року, які адресовані директору Київського пансіонату ветеранів праці ОСОБА_4 , вбачається, що при проведенні перевірки 07 травня 2020 року встановлено факт відсутності ноутбука, який знаходився на відповідальному зберіганні у заступника директора з гуманітарних питань ОСОБА_1 .
Згідно акту приймання-передачі майна № 1 від 08 травня 2020 року 
ОСОБА_1 передала неушкоджений ноутбук НР 250 G7 працівнику Київського пансіонату ветеранів праці ОСОБА_3 .
Згідно пояснювальної записки ОСОБА_1 від 19 травня 2020 року вона, перебуваючи у відпустці з березня по 18 травня 2020 року, взяла додому ноутбук, оскільки несе за нього матеріальну відповідальність. Можливості завчасно передати ноутбук не було. У зв`язку із СОVID-19 знаходилась на самоізоляції. Директор був повідомлений про те, що ноутбук знаходиться у її користуванні.
Відповідно до рапорту заступника директора Київського пансіонату ветеранів праці ОСОБА_5 від 21 травня 2020 року, за наказом № 71-о від 07 травня 2020 року «Про службове розслідування» по факту відсутності ноутбука, відібране письмове пояснення від заступника директора з гуманітарних питань ОСОБА_1 . З пояснень наданих ОСОБА_1 з`ясовано, що остання самовільно безпідставно на час відпустки винесла товарно-матеріальні цінності, не повідомивши про це керівника та не маючи на це дозволу. Після звернення до поліції ОСОБА_1 повернула ноутбук зі знищеною інформацією. Виходячи з вищевикладеного, заступник директора Київського пансіонату ветеранів праці ОСОБА_5 просив накласти дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення службових обов`язків та перевищення повноважень на заступника директора з гуманітарних питань ОСОБА_1 . Крім того, вважав за доцільне з метою попередження витоку даних з ноутбука звернутись до правоохоронних органів щодо встановлення можливості відновлення видалених файлів для встановлення обсягу заподіяної шкоди.
Наказом Київського пансіонату ветеранів праці № 78-о від 22 травня 
2020 року за порушення службових обов`язків, перевищення повноважень оголошено заступнику директора з гуманітарних питань ОСОБА_1 догану. Підстава: рапорт від 21 травня 2020 року заступника директора з медичної частини ОСОБА_5 , доповідна від 08 травня 2020 року бухгалтера ОСОБА_2 , доповідна від 07 травня 2020 року інженера ОСОБА_3 .
Відповідно до рапорту заступника директора з медичної частини 
ОСОБА_5 від 15 червня 2020 року лікар ОСОБА_6 15 червня 
2020 року близько 10 год самовільно без попередження та отримання дозволу керівництва провів на поверх до кімнати сторонніх осіб, які представились племінниками померлої. При цьому дав розпорядження про відкриття кімнати для проведення догляду родичами. За порушення вимог пунктів 1, 2.1 наказу Київського пансіонату ветеранів праці № 50 
від 20 березня 2020 року «Про карантинні заходи», перевищення повноважень та порушення посадових обов`язків просив накласти дисциплінарне стягнення у вигляді догани на лікаря ОСОБА_6 .
Наказом Київського пансіонату ветеранів праці № 50 від 19 червня 
2020 року за порушення вимог пунктів 1, 2.1 наказу Київського пансіонату ветеранів праці № 50 від 20 березня 2020 року «Про карантинні заходи» оголошено догану заступнику директора з гуманітарних питань 
ОСОБА_1 , лікарю терапевту ОСОБА_6 , соціальному працівнику ОСОБА_7 . Підстава: рапорт від 15 червня 2020 року заступника директора з медичної частини ОСОБА_5 .
При ознайомленні із наказом ОСОБА_6 зазначив про те, що не згідний із доганою, карантинних заходів не порушував, а зі слів родичів померлої підопічної стало відомо, що дозвіл їм зайти у пансіонат для вирішення своїх питань надав директор ОСОБА_4 .
ОСОБА_1 також зазначила про незгоду із вказаним наказом.
Відповідно до наказу № 97-о від 26 червня 2020 року за порушення трудової дисципліни, несвоєчасне виконання завдань, погіршення якості роботи, за недбале ставлення до виконання обов`язків та порушення трудової дисципліни, скасовано ОСОБА_1 - заступнику директора з гуманітарних питань з 01 червня 2020 року надбавку за складність, напруженість в роботі.
Зі змісту акту, складеного заступником директора з медичної частини ОСОБА_5 за результатами службового розслідування 
від 07 липня 2020 року, вбачається, що 07 липня 2020 року заступник директора з гуманітарних питань ОСОБА_1 та соціальний працівник ОСОБА_8 зробили передачу паспортів підопічних невстановленим третім особам, не погоджуючи це питання у встановленому порядку з директором пансіонату. При цьому соціальний працівник ОСОБА_8 в невстановленому журналі зробила запис щодо передачі паспортів 
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 невстановленим третім особам. Зібрані пояснення від охоронця ОСОБА_11 , соціального працівника ОСОБА_8 , складений акт про відмову надати пояснення ОСОБА_1 .
З письмових пояснень ОСОБА_8 від 07 липня 2020 року вбачається, що вона самостійно прийняла рішення та віддала паспорти в присутності ОСОБА_1 .
Факт передачі документів підтверджується доповідною від 07 липня 
2020 року, складеною завідувачем господарства ОСОБА_12 .
Відповідно до листа Київського пансіонату ветеранів праці від 08 липня 2020 року, який адресований Директору департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради Світлому Р. В. вбачається, що Київський пансіонат ветеранів праці просив погодити звільнення заступника директора з гуманітарних питань ОСОБА_1 з 08 липня 
2020 року за статтею 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю займаній посаді, перевищення повноважень, порушенням трудової дисципліни, посадових обов`язків та проведенням досудового розслідування кримінального провадження № 12020100030004191 від 08 липня 2020 року.
Згідно із наказом Київського пансіонату ветеранів праці № 361-к 
від 08 липня 2020 року звільнено заступника директора з гуманітарних питань ОСОБА_1 із займаної посади за пунктом 3 частини першої 
статті 40 КЗпП України. Підстава: результат службового розслідування 
від 07 липня 2020 року.
ОСОБА_1 має двох дітей: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які станом на дату її звільнення не досягли 14-річного віку.
Згідно витягів із Державного реєстру актів цивільного стану громадян в актових записах про народження ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України.
Позиція Верховного Суду
Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Згідно статті 31 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), за передбаченими пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).
У розглядуваній справі ОСОБА_1 оскаржує наказ Київського пансіонату ветеранів праці № 361-к від 08 липня 2020 року про її звільнення з посади заступника директора з гуманітарних питань відповідно до пункту 3 
частини першої статті 40 КЗпП України, який винесено за результатами службового розслідування від 07 липня 2020 року.
Надаючи оцінку наявності систематичності невиконання або неналежного виконання позивачем трудових обов`язків, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що до ОСОБА_1 наказами відповідача № 78-о 
від 22 травня 2020 року та № 91-о від 19 червня 2020 року попередньо були застосовані дисциплінарні стягнення у вигляді доган.
Підставою для винесення наказу № 78-о від 22 травня 2020 року про оголошення позивачу догани стало порушення ОСОБА_1 обов`язків, передбачених пунктами 1.8, 2.1, 2.8 посадової інструкції, а саме: остання на період відпустки взяла додому робочий ноутбук, який було повернуто на вимогу відповідача.
Суди, проаналізувавши посадову інструкцію позивача, дійшли до висновку, що наведене не є порушенням ОСОБА_1 посадових (функціональних) обов`язків. При цьому судами не було встановлено дійсності твердження відповідача щодо ймовірної причетності позивача до витоку службової інформації.
Підставою для винесення наказу № 91-о від 19 червня 2020 року про оголошення позивачу догани стало звинувачення у перевищенні 
ОСОБА_1 повноважень, зокрема порушення карантинних заходів.
Натомість судами встановлено, що порушення карантинних заходів відбулося у зв`язку з тим, що лікар ОСОБА_6 15 червня 2020 року самовільно без попередження та отримання дозволу керівництва провів на поверх до кімнати сторонніх осіб. Водночас на ОСОБА_1 не було покладено контроль за дотриманням карантинних заходів, запроваджених відповідно до наказу Київського пансіонату ветеранів праці № 50 
від 20 березня 2020 року.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для притягнення 
ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності на підставі наказів відповідача № 78-о від 22 травня 2020 року, № 91-о від 19 червня 2020 року, оскільки вони були прийняті роботодавцем за відсутності факту порушення ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків.
При цьому суди обґрунтовано вказали на відсутність систематичного невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, та відповідно відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Крім того, суди правильно врахували, що позивач має двох дітей: 
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які станом на дату її звільнення з посади 08 липня 2021 року не досягли чотирнадцятирічного віку.
Відповідно до частини третьої статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.
Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 182/5140/15-ц вказав, що частина третя статті 184 КЗпП України чітко встановлює гарантію обмеження звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років та передбачає можливості такого звільнення у випадках повної ліквідації підприємства й за умови обов`язкового працевлаштування.
Також у зазначеній постанові вказано, що одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції та апеляційний суд дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання наказу про звільнення ОСОБА_1 незаконним та поновлення незаконно звільненого працівника на роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
Доводів щодо неправильного розрахунку стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу касаційна скарга не містить.
Відповідно до статті 237-1КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Суди правильно виходили із того, що позивач, яка на момент звільнення мала на своєму утриманні двох неповнолітніх дітей, має право на відшкодування моральної шкоди, яка спричинена необхідністю прикладання додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку із незаконним звільненням.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій, врахувавши принципи розумності та справедливості, обставини встановлені у розглядуваній справі, обґрунтовано визначили розмір в сумі 5 000 грн.
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суди виконали свій обов`язок щодо оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а доводи касаційної скарги щодо неналежного дослідження судами першої та апеляційної інстанцій доказів у справі є безпідставними.
Аргументи касаційної скарги про те, що позивачем не було оскаржено попередні дисциплінарні стягнення, на законність оскаржених судових рішень не впливають, оскільки при оспоренні звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України суд зобов`язаний перевірити всі накази про накладення дисциплінарних стягнень, які покладені в основу висновку роботодавця про систематичність невиконання працівником своїх обов`язків, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо. Лише правомірно накладені стягнення можуть ураховуватися і бути підставою для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові 
від 12 листопада 2021 року у справі № 213/775/20.
Посилання заявника на неповідомлення ОСОБА_1 роботодавця про статус одинокої матері не спростовує гарантій, передбачені КЗпП України.
Доводи про застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду 
від 12 березня 2018 року у справі № 761/6874/17, від 27 червня 2017 року у справі № 664/2820/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 572/1644/17-ц, є помилковими, оскільки за встановлених обставин у розглядуваній справі висновки судів попередніх інстанції не суперечать висновкам Верховного Суду в зазначених заявником постановах.
Колегія суддів також відхиляє посилання заявника на те, що позивачем не надано доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, оскільки вказані витрати у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах 
від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, 
від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.
Посилання заявника на безпідставне відхилення апеляційним судом клопотання про відкладення розгляду справи, є необґрунтованими, оскільки явка учасників справи не була визнана судами обов`язковою, відповідачем не надано доказів на підтвердження поважності причин його неявки в судове засідання, а відтак не доведено наявності підстав для відкладення розгляду справи, доводи апелянта викладені письмово в апеляційній скарзі, а тому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні за відсутності учасників справи, які не з`явилися.
Саме по собі запровадження карантину не зупиняє здійснення судочинства.
Інші доводи касаційної скарги загалом аналогічні доводам апеляційної скарги, яким апеляційним судом надана належна оцінка, та які переважно спрямовані на переоцінку доказів у справі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказала, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Нові докази, що надані Київським пансіонатом ветеранів праці на стадії касаційного провадження, не можуть бути враховані Верховним Судом, оскільки надання нових доказів на цій стаді судового розгляду чинним 
ЦПК України не передбачено.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 
ЦПК України).
Розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій тривав із жовтня 
2020 року по травень 2021 року, а отже відповідач мав достатньо часу для доведення своїх заперечень проти позову та надання відповідних доказів.
Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, оскільки суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, ухвалили судові рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 
ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржених судових рішень без змін.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411
ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Доводи ОСОБА_1 у відзиві про те, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, є помилковими з огляду на те, що у справі № 754/10159/20, крім вимог майнового характеру щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, були заявлені та вирішені судом немайнові вимоги про поновлення на роботі.
Тобто, справа № 754/10159/20 не є малозначною в силу закону та не визнавалась малозначною судами.
За змістом частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Отже, відсутні правові підстави для розгляду скарги в судовому засіданні з викликом учасників справи, про що просив Київський пансіонат ветеранів праці у відповідному клопотанні.
Виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 березня 2021 року та додаткового рішення цього ж суду від 14 травня 2021 року у справі № 754/10159/20 необхідно поновити.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Київського пансіонату ветеранів праці залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 березня 2021 року, додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 вересня 
2021 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва 
від 19 березня 2021 року та додаткового рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді: | В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта