Справа № 303/6681/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

  07 лютого 2022 року м. Ужгород 

Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідачки Готри Т. Ю.,
суддів Кондора Р. Ю., Собослоя Г. Г.,
за участю секретарки судового засідання Бочко Л. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Печунка Віктор Омелянович, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 грудня 2019 року, ухвалене суддею Кость В. В.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі – АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позов обґрунтований тим, що 17.08.2007 між банком та ОСОБА_1  був укладений кредитний договір № MKHOGK00001775, за умовами якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав відповідачу кредит у розмірі 26 411,00 доларів США на термін до 16.08.2027.
ОСОБА_1 своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 16.09.2019 у нього перед банком виникла заборгованість у розмірі 163 182,19 доларів США, яка складається з: 22 219,93 доларів США - за кредитом (тіло кредиту); 32 222,00 доларів США – за відсотками по користуванню кредитом: 5 632,99 доларів США – комісії за користування кредитом; 103 114,26 доларів США – пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. 
Посилаючись на наведені обставини банк просив стягнути з відповідача на свою користь лише частину зазначеної заборгованості, а саме тіла кредиту в розмірі 22 213,93 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 548 906,21 грн, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 грудня 2019 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» частину заборгованості (тіло кредиту) в розмірі 22 213,93 доларів США, що станом на 16.09.2019 за курсом НБУ становить 548 906,21 грн, за кредитним договором від 17.08.2007 № MKHOGK00001775, а також 8 233,59 грн судових витрат.

Ухвалою судді Закарпатського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року, зокрема поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2019.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник-адвокат Печунка В.О., посилався на незаконність цього рішення місцевого суду внаслідок порушення судом норм процесуального і матеріального права та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
Скарга мотивована тим, що банком безпідставно не зазначено у позові про існування рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2010 у справі № 2-1980/10, яке набрало законної сили 05.01.2011, та яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на нерухоме майно і виселення був задоволений частково й у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKHOGK00001775 від 17.08.2007 в розмірі 176 907,73 грн (22 975,03 доларів США) було звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу цього предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для продажу. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.
Окрім цього банк не вказав у позові і про наявність іншого рішення цього ж суду першої інстанції від 22.07.2014 у справі № 303/3237/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього й інших осіб про виселення, яким було його виселено із зазначеної квартири.
Стверджував, що через пред`явлення до нього банком у 2010 року позову до суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» фактично змінив строк дії самого кредитного договору й умови нарахування процентів, а тому в цій справі позов подано з пропуском строків позовної давності, що є підставою для відмови в його задоволенні. При цьому апелянт зауважив, що оскільки справу в місцевому суді було розглянуто за його відсутності, а відтак це позбавило його можливості подати відповідну заяву про застосування строку позовної давності до суду першої інстанції.
З огляду на наведені обставини просив оскаржене рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким застосувати строк позовної давності та у задоволенні позову банку відмовити. 

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не скористався.

У судовому засіданні представник відповідача – адвокат Печунка В.О. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав наведених у ній. 

Представниця позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - адвокатеса Гриниха Т.Ю. в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечила, вважала таку безпідставною й надуманою та просила оскаржене рішення місцевого суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Задовольняючи позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення частини заборгованості (тіло кредиту) в розмірі 22 213,93 доларів США, що станом на 16.09.2019 за курсом НБУ становить 548 906,21 грн, за кредитним договором від 17.08.2007 № MKHOGK00001775, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності. 
Проте колегія суддів із такими висновками місцевого суду погодитися не може з огляду на таке. 
Судом установлено та не заперечується сторонами, що 17.08.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1  був укладений кредитний договір № MKHOGK00001775, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 26 411,00 доларів США на термін до 16.08.2027 (а.с.10-12). 
Із матеріалів справи слідує, що факт укладення цього кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 не заперечується. 
За таких обставин позов банку не є безпідставним, оскільки фактично отримані і використані позичальником кредитні кошти АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а тому банк управі вимагати захисту своїх прав через суд.
Однак вимоги банку не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем в апеляційній скарзі, оскільки в суді першої інстанції ОСОБА_1 був позбавлений такої можливості внаслідок розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, тобто за його відсутності і належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. 
Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Статтею ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Як убачається з наявних у матеріалах справи рішень Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області: 
- від 23.12.2010 у справі № 2-1980/10, яке набрало законної сили, та яким змінений позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на нерухоме майно і виселення був задоволений частково й у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKHOGK00001775 від 17.08.2007 в розмірі 176 907,73 грн (22 975,03 доларів США) було звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу цього предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для продажу. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено (а.с.79-80); 
- від 22.07.2014 у справі № 303/3237/14-ц, яке також набрало законної сили, та яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення був задоволений. Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 (а.с.81-82).
Водночас із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості (а.с.5-8) слідує, що відповідачем ОСОБА_1 після винесення зазначених рішень суду і до часу звернення банком до суду з цим позовом у жовтні 2019 року не здійснювалося жодних платежів на погашення кредитної заборгованості.
Зважаючи на це, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України регламентовано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154 цс 18) висловлено правову позицію про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився. Водночас звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом уважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
Отже, на переконання колегії суддів, оскільки позивач звертався до суду в 2010 році з указаним вище позовом до ОСОБА_1 , а тому банк змінив строк дії цього кредитного договору. Водночас навіть ураховуючи і наступне звернення банком до суду до відповідача ОСОБА_1 у 2014 році, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у цій справі пропущено трирічний строк позовної давності, про що наголошував і про застосування якого просив відповідач, а відтак це є підставою для відмови в задоволенні даного позову. 
З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню. 
За таких обставин оскаржене рішення суду не може вважатись законним та обґрунтованим, а відтак, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» унаслідок пропуску позовної давності. 
Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Печунка Віктор Омеляновича, задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 грудня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову Акціонерному товариству комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2022 року.

Суддя-доповідачка 

Судді