ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" березня 2022 р.                                                                    Справа №909/815/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючої судді                                                                      Орищин Г.В.
суддів                                                                                          Галушко Н.А.
          Желіка М.Б.

розглянув без виклику сторін у спрощеному провадженні апеляційну скаргу фізичної особи підприємця Гарасимка Василя Васильовича від 27.12.2021
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.2021 (повний текст рішення складено 09.12.2021, суддя Скапровська І.М.)
у справі № 909/815/21 
за позовом АТ "Українська залізниця", м. Київ в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.   Львів
до відповідача фізичної особи - підприємця Гарасимка Василя Васильовича, с.Микитинці Івано-Франківської обласної ради
про стягнення заборгованості 161708,08 грн. та судових витрат,

17 серпня 2021 року до Господарського суду Івано-Франківської області звернулося Акціонерне товариство "Української залізниці" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" з позовною заявою (з врахуванням уточнених позовних вимог) (а.с. 139-145) до відповідача фізичної особи - підприємця Гарасимка Василя Васильовича про стягнення заборгованості в сумі 161708,08 грн.
Позов обґрунтовано тим, що відповідач всупереч вимог ГК України, ЦК України, не виконав умов договору оренди державного майна № 05/12 від 14.02.2012, додаткових угод до договору, після закінчення строку договору оренди не повернув орендоване ним майно, що є підставою для нарахування неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.2021 року у справі №   909/815/21 (суддя І.М. Скапровська) позов задоволено частково; стягнуто з ФОП Гарасимко Василя Васильовича на користь АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" - 138410,00 грн. неустойки за період з листопада 2019 по березень 2021 року та судового збору в сумі    2076,15 грн.; в решті позову відмовлено (а.с. 192-196).
Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що 14.02.2012 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській області (Орендодавець) та Підприємцем Гарасимко Василем Васильовичем (Орендар) укладено договір оренди державного майна № 05/12. Відповідно до умов даного договору Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування державне майно - частину будівлі складу загальною (корисною) площею 113,6 кв.м, яка перебуває на балансі ВП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» і розташована за адресою: Івано-Франківська область, м. Долина, вул. Т. Шевченка, 21, реєстровий номер 01059900.40011.АААВВИ776, вартість якого згідно звіту про незалежну оцінку, виконаного станом на 31.10.2011 становить 129504,00 грн. без ПДВ. До вказаного договору додатковими угодами за погодженням сторін вносились зміни та доповнення, зокрема, в частині розміру орендної плати, строку дії договору, зміни сторони. Додатковим договором від 07.05.2018 до договору оренди нерухомого майна від 14.02.2012, строк дії договору продовжено до 30.06.2018 включно без подальшого продовження. Суд зазначив, що Орендодавець у встановлений законом строк (за місяць до закінчення та протягом одного місяця після закінчення строку дії договору) повідомив Орендаря про припинення дії договору оренди. При цьому, заяву Орендодавця про припинення дії договору від 20.04.2018 Орендар отримав наручно 08.05.2018, а повідомлення про припинення дії договору та повернення майна від 24.07.2018 - 25.07.2018. Зазначене підтверджується наявністю власноручних підписів на вказаних заявах. Таким чином, договір оренди державного майна №05/12 від 14.02.2012 зі змінами і доповненнями припинив свою дію 30.06.2018. Суд вказав, що обов`язок з повернення орендованого майна, як Законом України «Про оренду державного та комунального майна», так і договором оренди був покладений саме на Орендаря. Доказів про те, що відповідач повернув об`єкт оренди, вживав заходи з повернення об`єкта оренди позивачу, але незалежно від його бажання об`єкт оренди не був повернутий Орендодавцю, матеріали справи не містять. З огляду на зазначене та те, що з нарахованої за сімнадцять місяців (з листопада 2019 по березень 2021) неустойки    в розмірі подвійної орендної плати в сумі 236334,00 грн. відповідач сплатив позивачу 97924,00 грн., суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим на суму 138410,00 грн., в решті позовних вимог відмовив. 
Не погодившись з даним рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає його необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просив вказане рішення скасувати та постановити рішення про відмову у задоволенні позову.
У своїй апеляційній скарзі скаржник послався на наступне:  
1) скаржник вважає, що жодним чином не порушив права позивача, договір оренди державного майна № 05/12 від 14.02.2012 є чинний по даний час, а позивач не є особою, що вправі вимагати повернення оренди та сплати такої санкції, як неустойка;
2) відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, державна реєстрація ПАТ "Українська залізниця" відбулася 21.10.2015. В силу частини 3 статті 4 Закону України "Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", який є спеціальним законом у спірних правовідносинах у співвідношенні з нормами ЦК України, внесення нерухомого майна залізничного транспорту до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця" може здійснюватися на підставі обліку майна на балансах Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств залізничного транспорту відповідно до законодавства без попередньої державної реєстрації права власності на таке майно. Разом з тим, цією правовою нормою звільняються від державної реєстрації права власності на нерухоме майно залізничного транспорту саме правопопередники ПАТ "Українська залізниця", на базі майна яких останнє створено. Адже надалі частиною 2 статті 5 Закону України "Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" законодавець встановив обов`язок державної реєстрації Товариством прав на нерухоме майно, зазначаючи про те, що державна реєстрація прав на нерухоме майно, внесене до статутного капіталу відповідача, здійснюється на підставі передавального акта та акта оцінки майна залізничного транспорту, внесеного до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця". В цій же частині 2 статті 5 вказаного Закону уточнено, що переоформлення правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, внесені до статутного капіталу відповідача, здійснюється протягом 2-ох років з дня державної реєстрації Товариства (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №910/10903/17 зі спору з подібними предметом і підставами позову). Отже, майно, передане до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця", також підлягає державній реєстрації та право власності на таке майно виникає з моменту його державної реєстрації. Однак, ПАТ "Українська залізниця" не набувало право власності на об`єкт оренди взагалі;
3) скаржник зазначає, що згідно реєстру речових прав, власником з 07.12.2015 року є Міністерство інфраструктури України і саме вказаному державному органу надано право розпорядження майном через ФДМ України. Про вказане свідчить також і те, що право власності Міністерства інфраструктури України було ще з 14.03.2007 року (свідоцтво на право власності), однак не було зареєстровано, що і не вимагалось. Органом управління вказаним майном був ФДМ України в особі Івано- Франківського відділення;
4) відповідно до наказу ПАТ "Українська залізниця" №071 від 10.02.2016, керівникам структурних підрозділів апарату ПАТ "Українська залізниця", регіональних філій, філій заборонено вчиняти будь-які дії щодо передачі в оренду основних засобів та нематеріальних активів, внесених до статутного капіталу Товариства до визначення відповідного порядку Кабінетом Міністрів України. Відтак, на переконання скаржника ПАТ «Українська залізниця» не є особою, що наділена правом отримання орендованого майна, а також на отримання штрафних санкцій у розмірі подвійного розміру орендної плати;
5) згідно розділу 8 п. 8.1 договору оренди 05/12, виступати з ініціативою щодо внесення змін до договору оренди вправі тільки Орендодавець, а саме відділення ФДМ України в Івано-Франківській області, а Балансоутримувачу, тобто ПАТ «Укрзалізниця» надається право ініціювання внесення змін до договору оренди 05/12, щодо його розірвання чи зміни умов перед Орендодавцем, згідно розділу 9 п. 9.1. Самостійне укладення змін до договору оренди Балансоутримувачем не передбачається. Скаржник наголошує, що будь-яких вимог від власника майна Міністерства інфраструктури чи органу, що уповноважений діяти від його імені, а саме ФДМ України до відповідача не поступало. Отже, позивач не вправі вимагати повернення орендованого майна, як і отримання коштів визначених ч. 2 ст.   785 ЦК України.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.02.2022 апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою було відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати без виклику сторін в порядку ч. 10 ст. 270 ГПК України. Цією ж ухвалою позивача   було зобов`язано подати відзив на апеляційну скаргу відповідача.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, вважає апеляційну скаргу безпідставною, оскаржуване рішення прийнятим на основі об`єктивної оцінки зібраних у справі доказів та з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначає, що згідно до зведеного переліку майна Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця», що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця» від 18.08.2015, до статутного капіталу Товариства внесено, зокрема, будівлю складу, розташовану за адресою: Івано-Франківська область, місто Долина вул. Т.Шевченка, 21, які  виступають предметом оренди за договором. Позивач наголошує, що постановою Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №   918/792/18 встановлено, що відповідно до абз. 2 ч. 2 сі. 5 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» документами, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу Товариства є передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту. Вказує, що стаття 334 ЦК України, у частині 4 якої закріплено виникнення прав на нерухоме майно з дня державної реєстрації, регулює саме момент набуття права власності за договором, тоді як Товариство набуло права власності на майно залізничного транспорту з інших підстав - з підстав правонаступництва внаслідок реорганізації (злиття) підприємств залізничного транспорту відповідно до закону, що є окремою підставою виникнення прав та обов`язків згідно із ст. 11 ЦК України. Крім того, факт набуття Товариством права власності на внесене до його статутного капіталу нерухоме майно підтверджується також приписами пункту 4 частини 1 статті 5 Закону України «Про Фонд державного майна України», згідно до яких ФДМУ у сфері оренди державного майна виступає орендодавцем цілісних (єдиних) майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств у процесі приватизації (корпоратизації), що перебувають у державній власності. З наведеного вбачається набуття Акціонерним товариством «Українська залізниця» права власності на об`єкт оренди згідно договору оренди державного майна № 05/12 від 14.02.2012 з моменту його внесення до статутного капіталу Товариства, а отже наявність у Товариства достатніх правових підстав, як для повідомлення відповідача про відмову від продовження строку дії договору оренди, так і для звернення до суду з вимогою про виселення з належного Товариству об`єкта нерухомості. Також, позивач окремо наголошує на укладенні додаткової угоди від 29.01.2016 року, якою внесено зміни в договір оренди нерухомого майна від 14.02.2012 року за № 05/12 та встановлено, що Орендодавцем майна, визначеного договором оренди від 14.02.2012 за №   05/12 є Публічне акціонерне товариство   «Українська залізниця» та подальших додаткових угод про зміну розміру орендної плати та продовження строку дії договору. Вказані додаткові угоди підписані з боку скаржника без зауважень та заперечень. Таким чином, Акціонерним товариством «Українська залізниця» дотримано вимоги чинного законодавства, якими врегульовано порядок та строк повідомлення орендаря про відмову від продовження строку дії договору оренди. Крім того, позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції, що у справі №   909/1370/19 розглядалася правомірність стягнення неустойки за несвоєчасне повернення майна з оренди за договором оренди державного майна від 14.02.2012 р. № 05/12 з фізичною особою - підприємцем Гарасимко Василем Васильовичем на користь АТ «Укрзалізниця» за період з липня 2018 року по листопад 2019року. Враховуючи ідентичні підстави позову, предмет позову та сторони, рішення у справі № 909/1370/19, яке набрало законної сили має преюдиційний характер. З огляду на викладене, просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.2021 у справі № 909/815/21 залишити без змін, апеляційну скаргу фізичної особи підприємця Гарасимка Василя Васильовича - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:
14.02.2012 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській області (Орендодавець) та Підприємцем Гарасимко Василем Васильовичем (Орендар) укладено договір оренди державного майна № 05/12. Відповідно до п. 1.1 договору Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування державне майно - частину будівлі складу загальною (корисною) площею 113,6 кв.м, яка перебуває на балансі ВП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» і розташована за адресою: Івано-Франківська область, м. Долина, вул. Т. Шевченка, 21, реєстровий номер 01059900.40011.АААВВИ776, вартість якого згідно Звіту про незалежну оцінку, виконаного станом на 31.10.2011 становить 129504,00 грн. без ПДВ. Майно передається в оренду з метою розміщення магазину-складу (п. 1.2 договору) (а.с. 10-12).
Згідно із п.п. 2.1, 2.2 договору вступ Орендаря у користування майном, зазначеним у п. 1.1 настає одночасно із підписанням сторонами договору та акта приймання-передачі вказаного майна. Передача майна в оренду не спричиняє передачу Орендарю права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається держава, а Орендар користується ним протягом строку оренди.
Відповідно до п.11.3 договору, зміни і доповнення або розірвання цього договору допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору оренди. 
У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір підлягає продовженню на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід"ємною частиною договору оренди (п. 11.6 договору).
Згідно з п. 11.7 договору реорганізація Орендодавця чи Балансоутримувача не визнається підставою для зміни або припинення чинності договору і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна ( його правонаступників).
Пунктом 11.11 договору визначено, що майно вважається повернутим Балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта покладається на Орендаря.
Якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за весь час прострочення ( п.11.12 договору).
Згідно акта №1 приймання -передачі державного майна від 14.02.2012 Орендодавець, за участю Балансоутримувача передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування державне майно - частину будівлі складу загальною (корисною) площею 113,6 кв.м, яка перебуває на балансі ВП "Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень" ДТГО "Львівська залізниця" і розташоване за адресою: Івано-Франківська область, м.Долина, вул.Т.Шевченка, 21, реєстраційний номер 01059900.40011.АААВВИ776, вартість якого згідно звіту про незалежну оцінку, виконаного станом на 31.10.2011, становить 129504,00   грн. без ПДВ (а.с. 12 на звороті).
Надалі до договору оренди державного майна № 05/12 від 14.02.2012 сторонами вносились зміни та доповнення, відповідно до яких за погодженням сторін, вносились зміни та доповнення, зокрема в частині розміру орендної плати, строку дії договору, зміни сторони (а.с. 13-19).
Крім того, 29 січня 2016 року між ПАТ "Укрзалізниця" (Орендодавець), що є правонаступником усіх прав та обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту та підприємств залізничного транспорту та фізичною особою-підприємцем Гарасимко Василем Васильовичем (Орендар) укладено додатковий договір до договору оренди нерухомого майна від 14 лютого 2012 року № 05/12 (а.с. 20-21).
Згідно із п.1 додаткового договору сторони погодили, що Орендодавцем майна, визначеного договором оренди від 14.02.2012 №05/12 є ПАТ "Укрзалізниця".
Відповідно до п.2 додаткового договору у тексті договору змінено найменування «Відокремлений підрозділ "Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд №4" ДТГО "Львівська залізниця" на Виробничий структурний підрозділ "Івано-Франківське управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд" Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та підрозділ Івано-Франківське управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд.
Даний додатковий договір є невід`ємною складовою частиною договору оренди №05/12 від 14.02.2012 (п.8 додаткового договору). Вказаний договір підписано сторонами без будь-яких зауважень та заперечень і скріплений печатками юридичних осіб. 
Згідно акта приймання-передачі нерухомого майна від 29.01.2016, що є додатком №2 до додаткового договору від 29.01.2016 складеного між ПАТ "Укрзалізниця" (Орендодавець), що є правонаступником усіх прав та обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту та підприємств залізничного транспорту та фізичною особою-підприємцем Гарасимко В.В. (Орендар) сторони узгодили, зокрема, наступне: Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - частину будівлі загальною площею 113,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м. Долина, вул.Т.Шевченка, 21, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.11.2014 і становить за незалежною оцінкою 160263,00 грн. Об"єкт оренди обліковується на балансі підрозділу Івано-Франківського управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд. Акт скріплено підписами та печатками сторін (а.с. 22).
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами неодноразово укладались додаткові договори до договору оренди нерухомого майна від 14.02.2012 № 05/12, якими сторонами вносились зміни до договору, зокрема в частині розміру орендної плати та строку дії договору. Востаннє, додатковим договором від 07 травня 2018 року, у розділі 11 «Строк чинності, умови зміни та припинення договору» пункт 11.1 викладено в наступній редакції: «Цей договір діє з 01 квітня 2018 року до 30 червня 2018 року включно, без подальшого продовження». Цей додатковий договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та застосовується до відносин, що виникли між сторонами з 01 квітня 2018 року по 30 червня 2018 року включно (а.с. 23-30). 
ПАТ "Укрзалізниця" філія "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" звернулося до фізичної особи-підприємця Гарасимка В.В. із заявою від 20.04.2018 про припинення дії договору оренди, в якій повідомило про те, що після закінчення строку дії договору оренди майно необхідно повернути Балансоутримувачу шляхом підписання акта приймання - передачі орендованого майна, сплативши належні кошти від оренди (а.с. 31).
Листом від 24.07.2018 №332 ВП "Івано-Франківське територіальне управління філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" повторно повідомило Орендаря (підприємець Гарасимко В.В.) про необхідність повернення орендованого майна (39).
Проте, відповідач скеровані на його адресу листи про необхідність повернення орендованого майна залишив без виконання.
Позивачем на підставі п. 11.12 договору оренди державного майна № 05/12 від 14.02.2012 було виставлено відповідачу рахунки за період з листопада 2019 по березень 2021 року (а.с. 40-56).

Предметом спору у цій справі є вимога позивача (з врахуванням уточнення позовних вимог) про стягнення з відповідача неустойки в сумі 161708,08 грн.
Правовідносини оренди (найму) врегульовані положеннями Цивільного кодексу України та статтями 283- 291 Господарського кодексу України.
Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України (в редакції чинній на момент укладення договору оренди державного майна № 05/12 від 14.02.2012) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Згідно із ч. 1 ст. 284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається  договір  оренди; орендна плата з урахуванням її індексації;   порядок   використання  амортизаційних  відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.
Частиною 1 ст. 763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, визначений договором. Аналогічні за змістом положення містить ч. 4 ст. 284 ГК України, відповідно до якої строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
У відповідності до статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції чинній на момент укладення договору оренди державного майна № 05/12 від 14.02.2012) орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.
У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч.   2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна). Аналогічна норма міститься і в ч. 4 ст. 284 ГК України.
Виходячи із системного аналізу статей 759, 763 і 764 ЦК України, ч. 2 ст. 291 ГК України, ч. 2 ст. 17 та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.
Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (ч. 4 ст. 291 ГК України).
Правові наслідки припинення договору оренди визначаються ч. 1 ст. 785 ЦК України, відповідно до якої в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що вбачається із змісту регулятивних норм ст.ст. 759, 762, 763 ЦК України, ст.ст. 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором оренди у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.
Після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за ч. 2 ст. 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.
Вказаний правовий висновок наведений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.
Як підтверджено матеріалами справи, та про що зазначалось вище, додатковим договором від 07.05.2018 до договору оренди державного майна № 05/12 від 14.02.2012, строк дії договору продовжено до 30.06.2018 включно без подальшого продовження.
Матеріалалми даної господарської справи підтверджено, що Орендодавець (позивач) у встановлений Законом строк (за місяць до закінчення та протягом одного місяця після закінчення строку дії договору) повідомив Орендаря про припинення дії договору оренди державного майна № 05/12 від 14.02.2012. При цьому, заяву Орендодавця про припинення дії договору від 20.04.2018 Орендар отримав наручно 08.05.2018, а повідомлення про припинення дії договору та повернення майна від 24.07.2018 - 25.07.2018. Зазначене підтверджується наявністю власноручних підписів на вказаних заявах.
Таким чином, договір оренди державного майна №05/12 від 14.02.2012 із змінами та доповненнями припинив свою дію 30.06.2018.
Пунктами 11.11, 11.12 вказаного договору сторони погодили, що майно вважається повернутим Балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта покладається на Орендаря. Якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за весь час прострочення.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Орендар вимоги пункту 11.11 договору не виконав, об`єкт оренди станом на 01.11.2019 не повернув, такі докази в матеріалах справи відсутні.
Згідно ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом ст.ст. 610 - 612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За приписами ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.
Неустойка, стягнення якої передбачено вказаною статтею є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним.
Умовами додаткового договору від 07.05.2018 року, який є невід`ємною частиною договору оренди державного майна № 05/12 від 14.02.2012 передбачено його дію до 30.06.2018 без подальшого продовження. Відтак договір оренди припинив свою дію 30.06.2018, про що Орендодавець письмово повідомив Орендаря. Відтак, Орендар був обізнаний про факт припинення договору оренди та обов`язок повернення орендованого майна.
Обов`язок з повернення орендованого майна, як Законом, так і договором оренди був покладений саме на Орендаря. Водночас, в матеріалах даної господарської справи відсутні докази про те, що відповідач повернув об`єкт оренди, вживав заходи з повернення об`єкта оренди позивачу, але незалежно від його бажання об`єкт оренди не був повернутий Орендодавцю.
З огляду на вищенаведені норми права, умови укладеного між сторонами договору оренди державного майна № 05/12 від 14.02.2012 та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає підставним та обґрунтованим висновок місцевого господарського суду, що з нарахованої за сімнадцять місяців (з листопада 2019 року по березень 2021 року) неустойки   в розмірі подвійної орендної плати в сумі 236334,00 грн., відповідач сплатив позивачу 97924,00 грн., отже до стягнення з відповідача підлягає 138410,00 грн. неустойки. В решті частині позовних вимог (з врахуванням уточнених позовних вимог) слід відмовити, про що судом першої інстанції зроблено вірний висновок.
Колегія суддів вважає безпідставними твердження скаржника, що ФОП Гарасимко В.В. жодним чином не порушив права позивача, договір оренди державного майна №   05/12 від 14.02.2012 є чинний по даний час, а позивач не є особою, що вправі вимагати повернення оренди та сплати такої санкції, як неустойка, враховуючи наступне:
Матеріалами справи підтверджено, що 29.01.2016 року між ПАТ «Укрзалізниця» (Орендодавець) та ФОП Гарасимко В.В. (Орендар) укладено додаткову угоду до договору№05/12від14.02.201, якою внесено зміни в договір оренди державного майна від 14.02.2012 року за № 05/12 та встановлено, що Орендодавцем майна, визначеного договором оренди від 14.02.2012 за №   05/12 є Публічне акціонерне товариство   «Українська залізниця» та подальших додаткових угод про зміну розміру орендної плати та продовження строку дії договору. Вказані додаткові угоди підписані з боку скаржника без зауважень та заперечень. 
ПАТ "Укрзалізниця" філія "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" звернулося до фізичної особи-підприємця Гарасимка В.В. із заявою від 20.04.2018 про припинення дії договору оренди, в якій повідомило про те, що після закінчення строку дії договору оренди майно необхідно повернути Балансоутримувачу шляхом підписання акта приймання - передачі орендованого майна, сплативши належні кошти від оренди. При цьому, заяву Орендодавця про припинення дії договору від 20.04.2018 Орендар отримав наручно 08.05.2018, що підтверджується наявністю власноручного підпису на вказаній заяві.
Таким чином, Акціонерним товариством «Українська залізниця» дотримано вимоги чинного законодавства, якими врегульовано порядок та строк повідомлення орендаря про відмову від продовження строку дії договору оренди.
Також, колегія суддів зауважує, що у справі № 909/1370/19 розглядалась правомірність стягнення неустойки за несвоєчасне повернення майна з оренди за договором оренди державного майна № 05/12 від 14.02.2012. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 29.07.2021 у даній справі, стягнуто з фізичної особи - підприємця Гарасимко Василя Васильовича на користь Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд АТ «Укрзалізниця» Виробничий структурний підрозділ Івано-Франківське територіальне управління філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд АТ «Укрзалізниця» 126686,57 грн. неустойки за період 01.07.2018 по 31.10.2019. Рішення суду набрало законної сили. (а.с. 32-38).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в рішенні Господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.2021 року у справі №   909/815/21.
Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. 129, 269, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
                                                  ПОСТАНОВИВ :

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.2021 у справі №909/815/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу фізичної особи підприємця Гарасимка Василя Васильовича від 27.12.2021 - без задоволення.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складено 21.03.2022.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуюча суддя                                                             Г.В. Орищин

суддя                                                                                Н.А. Галушко

        суддя                                                                                М.Б. Желік