ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року	Львів	Справа № 2-а-6617/11 пров. № А/857/20846/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Кардаш В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2021 року про роз`яснення судового рішення у справі № 2-а-6617/11 (головуюча суддя Лисюк І.О., смт. Гусятин) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області   про зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2011 року у справі за № 2-а-6617/11 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі недоплачену йому як учаснику бойових дій щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, передбачену ч.4  ст.12 Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”,  починаючи з 01.05.2011 року, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого  ст.28 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”,  до виникнення обставин, з якими Закон пов`язує виникнення зміну чи припинення спірних правовідносин з врахуванням виплачених сум.
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2013 постанову Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2011 року у справі за № 2-а-6617/11 залишено без змін.
21.09.2021 до Гусятинського районного суду Тернопільської області надійшла заява ОСОБА_1 про роз`яснення постанови в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про стягнення недоплачених сум щомісячної надбавки до пенсії як учаснику бойових дій.
Обґрунтування заяви полягають у тому, що з моменту набрання рішенням суду законної сили і до 01.05.2017 відповідач нараховував позивачу пенсію зі щомісячною надбавкою, як учаснику бойових дій в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, передбачену ч. 4  ст. 12 ЗУ ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.
Однак, у травні 2021 року заявнику стало відомо, що з 01.05.2017 відповідач почав виконувати рішення суду частково, пояснюючи це тим, що у рішенні суду не зазначено вимогу про зміну суми нарахування у зв`язку зі зміною розміру мінімальної пенсії за віком, а тому відповідач виконує рішення суду щодо нарахування та виплати надбавки до пенсії, виходячи з розміру 150% мінімальної пенсії за віком, встановленого на час прийняття рішення по справі.
А тому, заявник просить роз`яснити постанову Гусятинського районного суду Тернопільської області по справі №2-а- 6617/11 від 15 листопада 2011 року, а саме - що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області має нараховувати і виплачувати позивачеві надбавку у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком з визначеного чинним законодавством на час виконання цієї постанови її розміру.
Ухвалою від 26 жовтня 2021 року Гусятинський районний суд Тернопільської області заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2011 року в справі № 2-а-6617/11 задовольнив.
Роз`яснив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області має нараховувати і виплачувати ОСОБА_1 як учаснику бойових дій щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, передбачену ч.4  ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,  з визначеного чинним законодавством на час виконання постанови суду її розміру.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що критерієм для роз`яснення судового рішення є встановлення судом факту того, що рішення є незрозумілим, тобто зі змісту його резолютивної частини не можна зробити висновки про обсяг прав та обов`язків учасників справи у спірних правовідносинах. Поряд з цим, апелянт вважає постанову зрозумілою, оскільки її резолютивна частина викладена чітко.
Зазначає, що обставини та підстави, на які покликається суд в ухвалі про роз`яснення судового рішення, за своєю суттю не свідчать про ускладнення реалізації судового рішення, що у свою чергу виключає можливість застосування судом за таких умов інституту роз`яснення судового рішення, передбаченого ст. 254 КАС України.
Додатково апелянт звернув увагу суду на те, що позивачу проводиться нарахування та виплата надбавки до пенсії  в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ст.28 Закону України ,,Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування”, на момент набрання законної сили рішенням суду.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в роз`ясненні постанови Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15.11.2011 у справі №2-а-6617/11.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права. 
Учасники справи викликалися в судове засідання, проте, у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1    ст.254 КАС України    за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання (ч.2 ст.254 КАС України).
Відповідно до ч.3    ст.254 КАС України    суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може розглянути питання роз`яснення судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи та державного виконавця. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Аналізуючи наведені заявником підстави для роз`яснення судового рішення, колегія суддів зазначає, що роз`яснення судового рішення зумовлюється його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, що викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.
Таким чином, роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.
Конкретного й вичерпного переліку критеріїв для визначення рішення незрозумілим наведені вище правові норми не містять, та зі змісту закону вбачається, що їх повинна навести особа, яка звертається із заявою про роз`яснення судового рішення.
Суд першої належним чином дослідив наведені в заяві про роз`яснення судового рішення доводи та докази на їх підтвердження й встановив, що приводом для такого звернення послужило неоднакове трактування пенсійним органом резолютивної частини рішення стосовно величини мінімальної пенсії за віком, яка щороку змінюється, та з якої позивачу як учаснику бойових дій нараховується надбавка до пенсії.
Так, мінімальна пенсія за віком у відповідності до  ст.28 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”  встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Згідно з частиною 3  статті 4 Закону України ,,Про прожитковий мінімум”, прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Відтак, як правильно вказав суд першої інстанції, у зв`язку зі зростанням прожиткового мінімуму підлягають перерахунку, відповідно, доплати, передбачені, зокрема,  Законом України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, на яку має право ОСОБА_1 , про що констатовано в постанові Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2011 року у справі за № 2-а-6617/11. Зокрема, в мотивувальній частині постанови від 15.11.2011 Гусятинський районний суд Тернопільської області наголосив, що «зважаючи на можливість майбутніх законодавчих змін підстав і порядку встановлення розміру мінімальної пенсії за віком, відповідач має нараховувати та виплачувати позивачеві надбавку в розмірі 150 мінімальної пенсії за віком з визначеного чинним законодавством на час виконання постанови її розміру».
Поряд з цим, резолютивна частина вказаної вище постанови не містить покликання на щорічну змінну величину мінімальної пенсії за віком, що зумовило неоднакове її трактування пенсійним органом та ускладнило виконання судового рішення. 
Вказані обставини підтверджуються долученими до заяви доказами, з яких судами встановлено, що з 01.05.2011 по 01.05.2017 (тобто 6 років) ОСОБА_1 нараховувалась щомісячна надбавка як учаснику бойових дій в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ч. 4  ст. 12 Закону України  ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”  з визначеного чинним законодавством на час виконання цієї постанови її розміру. З 01.05.2017 та на час звернення до суду з заявою, нарахування здійснювалося в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, що обчислювалася з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого на період з 01.12.2016 по 30.04.2017. 
В апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що  нарахування та виплата надбавки до пенсії  позивача здійснюється в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ст.28 Закону України ,,Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування”, на момент набрання законної сили рішенням суду.
Підсумовуючи наведені вище обставини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що нечітке формулювання резолютивної частини рішення, попри належні обґрунтування, наведені в мотивувальній частині, зумовили неоднаковий підхід до виконання постанови суду відповідачем, та, відповідно необхідність її роз`яснення.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву про роз`яснення судового рішення, вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження наведених заявником обставин і підстав звернення, та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для їх задоволення.
Інші, зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про роз`яснення судового рішення, правильно встановив обставини й підстави такого звернення, та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2021 року про роз`яснення судового рішення у справі № 2-а-6617/11 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 31.01.2022.