П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/4888/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Заброцька Людмила Олександрівна   
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
17 березня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Залімського І. Г.  Ватаманюка Р.В. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Григорук В.С., 
представник позивача - Дем"янів Ігор Миколайович

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України про скасування наказу про звільнення з військової служби та поновлення на публічній службі, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України про скасування наказу №200 від 24.09.2001 про звільнення з військової служби та поновлення на публічній службі.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом. Клопотання представника Міністерства оборони України про залишення позовної заяви без розгляду задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України про скасування наказу про звільнення з військової служби та поновлення на публічній службі - залишено без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 КАС України.
Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.
Представники позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.
Представник відповідача в судове засідання не з"явився, що не перешкоджає апеляційному розгляду у відповідності до вимог ст. 313 КАС України. 
Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи, які також підтверджені під час апеляційного розгляду.
Відповідно до наказу Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України №200 від 24.09.2001 ОСОБА_1 було звільнення з військової служби.
З матеріалів справи вбачається, що з оскаржуваним наказом Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України №200 від 24.09.2001 позивач був ознайомлений в листопаді 2001 року, зокрема коли він був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині ) від 01.11.2001 року. Дана обставина була підтверджена і позивачем в судовому засіданні в суді першої інстанції. 
Про факт обізнаності позивача з оскаржуваним наказом свідчать також наявні в матеріалах справи військовий квиток серії НОМЕР_2 , виданий ОСОБА_1 17.04.2014 року, відповідно до записів в якому містяться відомості про проходження позивачем служби з 01 серпня 1990 року до 24 вересня 2001 року ( п. 9 ), зазначено про звільнення в запас на підставі наказу ГК СВ ЗСУ №200 від 24 вересня 2001 року за п. 65 п.п."з" ( після закінчення строку контракту або у зв"язку з його розірванням ) ( п. 13 ), а також вказано про взяття на військовий облік 15.12.2001 року Володимир - Волинським ОРВК Волинської області.
Звертаючись до суду з даним позовом в травні 2021 року, тобто майже через 19 років з моменту свого звільнення, позивач, обгрунтовуючи причини пропуску строку звернення до суду, встановлені чинним процесуальним законодавством України, пояснив, що він лише 29.04.2021 від свого представника дізнався про рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі №0940/1271/18, яким було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та скасовано пункт 6 наказу Міністра оборони України від 21 серпня 2001 року за № 289 Про головнокомандувачів видами Збройних Сил України, який надавав повноваження Головнокомандувачу Сухопутних військ Збройних Сил України генерал - полковнику Шуляку П.І. на прийняття рішення про звільнення з військової служби позивача.
Міністерство оборони України, яке є третьою особою у справі, подало до суду першої інстанції клопотання про залишення позовної заяви позивача без розгляду, обґрунтовуючи тим, що за правилами ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Як вбачається з адміністративного позову, позивачем оскаржується наказ Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України №200 від 24.09.2001 про його звільнення з військової служби.
Позивач вважає, що ним строк звернення до суду з даним позовом пропущений з поважних причин в силу того, що про постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі №0940/1271/18 він дізнався лише 29.04.2021 року та 11.05.2021 року, в межах місячного строку звернувся  до суду з даним позовом.
Судом також встановлено, що в період з вересня 2001 по квітень 2020 ОСОБА_1 не звертався до будь - якого суду з позовами про оскарження наказу Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України №200 від 24.09.2001 щодо звільнення його з військової служби.
За результатом судового розгляду справи, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду, що зважаючи на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом, а наведені ним причини пропуску цього строку не дають підстав для визнання їх поважними, та, відповідно, поновлення строку звернення до суду з даним позовом.
Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
За приписами частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
У частині 3 статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
За пунктом 17 статті 4 КАС України публічну службу розуміють як діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
В свою чергу, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 29.07.2020 у справі №460/582/19, від 22.07.2020 у справі №1.380.2019.001042, від 16.07.2020 у справі №240/2810/19, від 29.04.2020 у справі №560/1942/19 тощо.
Як зазначено судом вище, з оскаржуваним наказом Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України №200 від 24.09.2001 позивач був ознайомлений в листопаді 2001 року, коли він був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині ) від 01.11.2001 року. Дана обставина була підтверджена позивачем в судовому засіданні в суді першої інстанції. 
Надаючи оцінку посиланням позивача, як на обставину поважності причин пропуску строку звернення до суду, на факт прийняття Восьмим апеляційним адміністративним судом постанови від 20.04.2021 у справі №0940/1271/18, суд першої інстанції вірно зауважив, що винесення судом вказаного рішення не може бути поважною причиною пропуску строку звернення позивача до суду щодо оскарження наказу Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України №200 від 24.09.2001 виходячи з того, що у згаданій справі розглядалось питання щодо протиправності пункту 6 наказу Міністра оборони України від 21.08.2001 № 289 Про головнокомандувачів видами Збройних Сил України, який є актом індивідуальної дії у розумінні   п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України та стосується конкретно визначених суб`єктів (головнокомандувачів).
Зокрема, оскаржений наказ (в частині) є актом індивідуальної дії, оскільки: виданий Міністром оборони України на виконання Указу Президента України від 20 серпня 2001 року №647/2001; не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачає індивідуалізовані приписи щодо повноважень головнокомандувачів видів Збройних Сил України; адресований головнокомандувачам видів Збройних Сил України; не регулює певний вид суспільних відносин; не розрахований на багаторазове застосування, а вичерпує дію після приведення нормативних актів Міністерства оборони України у відповідність до Указу Президента України.
Водночас, предметом спору в адміністративній справі у №0940/1271/18 було питання повноважень Головнокомандувача Військово - Повітряних Сил України Збройних Сил України генерала-полковника ОСОБА_3 за підписом якого прийнято наказ про звільнення з військової служби позивача в тій справі ОСОБА_2 .
Таким чином, прийняття рішення в справі №0940/1271/18 зумовлено саме попереднім зверненням ОСОБА_2 до суду з позовом про визнання незаконним наказу про його звільнення та поновлення на посаді. Спірність правовідносин та заявлені позовні вимоги в справі №0940/1271/18 витікали зі спору в іншій справі про поновлення ОСОБА_2 на військовій службі.
В даному ж випадку, що стосується ОСОБА_1 , його звільнено з військової служби наказом Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України Шуляка П.І. №200 від 24.09.2001 і, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач до звернення до суду з даним позовом не звертався з позовами щодо оскарження наказу №200 від 24.09.2001 про його звільнення з військової служби або наказу Міністра оборони України від 21.08.2001 за № 289 Про головнокомандувачів видами Збройних Сил України .
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. При цьому Європейський суд з прав людини стверджує, що таке право не є абсолютним та може бути обмежено, що допускається, оскільки право на доступ за своєю природою вимагає регулювання державою (Кунерт проти Польщі (заява № 8981/14)).
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).
При цьому, суд звертає увагу на те, що термін позовна давність, вжитий Європейським судом з прав людини, в змісті КАС України беззаперечно слід розуміти як строк звернення до адміністративного суду відповідно до неодноразово висловленої ЄСПЛ позиції щодо внутрішньої кваліфікації права, наслідком якої є розмежування юрисдикцій.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з обов`язкових умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та перешкоджає зловживанню правом доступу до суду.
Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.
Колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції, що після ознайомлення з оскаржуваним наказом, позивач достеменно знав про своє звільнення з військової служби і мав реальну можливість оскаржити його в суді у разі незгоди, проте протягом більш ніж дев`ятнадцяти років цього не робив.
Відтак, зважаючи на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом, а наведені ним причини пропуску цього строку не дають підстав для визнання їх поважними, та, відповідно, поновлення строку звернення до суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду згідно з пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України, частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
В свою чергу, доводи апеляційних скарг, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частин першої, другої, третьої   статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України   судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі   21 березня 2022 року.

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Залімський І. Г.    Ватаманюк Р.В.