ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 р.	Справа № 440/4571/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання  Лисенко К.В.,
представника відповідача Лазурович С.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ 44057192) на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.09.2021, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 09.09.21 по справі № 440/4571/21
за позовом ОСОБА_1      
до Головного управління ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ 44057192)                    
про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),
ВСТАНОВИВ:
06 травня 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 21.04.2021 №Ф-26102-51/1244;
- зобов`язати відповідача внести зміни до його інтегрованої картки податків шляхом видалення запису про наявність боргу (недоїмки) з ЄСВ у розмірі 18 037,84 гр;н.
В обгрунтування позовних вимог, позивач вказував на протиправність спірного рішення з огляду на те, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - ЄСВ) сплачує за нього підприємство, з яким позивач перебуває у трудових відносинах. З урахуванням факту сплати ЄСВ роботодавцем позивач стверджує про відсутність у нього обов`язку зі сплати ЄСВ у спірний період.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - задоволено.
Визнано протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 21.04.2021 №Ф-26102-51/1244.
Зобов`язано Головне управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, код ЄДРПОУ 43142831) внести зміни до інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом виключення інформації про борг з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 18 037 (вісімнадцять тисяч тридцять сім) грн 84 коп.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.
У розумінні Закону № 2464 роботодавці та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, розглядаються як окремі платники єдиного внеску.
На думку відповідача, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, є платниками єдиного внеску незалежно від того, чи є такі особи на даний час одночасно найманими працівниками.
Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляціного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає,  що з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Позивач наголошує, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. 
На думку позивача, інше тлумачення норм Закону №2464- VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Відповідачем також подано до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення, в яких серед іншого зазначено, що 09.08.2021 внесено зміни до інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 шляхом виключення інформації про борг на суму 14737,84 гривень.
Станом на 13.01.2022 борг по єдиному внеску складає 3300,00 грн, без урахування штрафної санкції та пені, є правомірним та підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (п.12 ст.9 Закону № 2464).
Станом на 17.01.2022 згідно інтегрованої картки платника ОСОБА_1 заборгованість по єдиному внеску складає 3300,00 грн - по строку сплати 19.01.2021 (за IV - квартал 2020 року), сплата відсутня. Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 21.04.2021 №Ф-26102-51/1244 є правомірною та підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (п.12 ст.9 Закону № 2464).
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.
Представник позивача, не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 має право на здійснення адвокатської діяльності відповідно до свідоцтва №539 від 20.07.2007, виданого головою Полтавської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури на підставі рішення цієї ж комісії від 20.07.2007 №7 (а.с. 11). Позивач взятий на облік в органах державної податкової служби 02.08.2007 за №10872 як фізична особа, яка займається незалежною професійної (адвокатською) діяльністю, про що свідчить довідка Кременчуцької ОДПІ від 02.08.2007 №АД-30 (а.с. 9).
Разом з цим відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 від 27.10.2003 серії НОМЕР_2 позивач з 08.10.2018 наказом №4-к від 05.10.2018 прийнятий на посаду заступника директора ТОВ "Юртрансервіс" (а.с. 13-16).
У зв`язку з цим ТОВ "Юртрансервіс" з 08.10.2018 нараховувало та сплачувало ЄСВ за працівника ОСОБА_1 , на підтвердження чого позивач надав довідку про доходи ТОВ "Юртрансервіс" від 12.05.2021 №3 (а.с. 23) та довідку форми ОК-5 про застраховану особу ОСОБА_1 (а.с. 43-45).
Зі свого боку представник відповідача у відзиві зазначає, що у ОСОБА_1 існує обов`язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати ЄСВ незалежно від обставин сплати його роботодавцем за працівника, оскільки позивач перебуває на обліку у відповідача як самозайнята особа, яка провадить незалежну професійну діяльність.
Саме з цих підстав 21.04.2021 ГУ ДПС у Полтавській області була сформована вимога на ім`я ОСОБА_1 про сплату боргу (недоїмки) №Ф-26102-51/1244 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 18037,84 грн (а.с. 6).
Не погодившись із правомірністю вказаної вимоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимога ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 21.04.2021 №Ф-26102-51/1244 підлягає скасуванню як протиправна.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України (далі – ПК України), контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.
Згідно п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України, самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі – Закон № 2464-VI), згідно ч. 2 та 3 ст. 9 якого, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону   нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, зазначені у п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у п. 4 і 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. Платники єдиного внеску, зазначені у п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.
Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у п. 4 і 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На підставі наведеного, можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Отже, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії внормовано ст. 4 Закону № 2464-VI.
Згідно зі п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Особи, які провадять у тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно зі п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску.
Із системного аналізу наведених вище положень законодавства слідує, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності як самозайнята особа та отримання доходу від такої діяльності.
Водночас, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі – Закон № 5076-VI), адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Згідно зі положень статті 13 Закону № 5076-VI, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що заборгованість зі сплати ЄСВ нарахована позивачу контролюючим органом (з урахуванням переплати в сумі 2574,18 грн):
- по строку сплати 19.04.2019 в сумі 2754,18 грн, за І квартал 2019 року, сплата відсутня;
- по строку сплати 19.07.2019, в сумі 2754,18 грн, за ІІ квартал 2019 року, сплата відсутня;
- по строку сплати 21.10.2019, в сумі 2754,18 грн, за ІІІ квартал 2019 року, сплата відсутня;
- по строку сплати 20.01.2020 в сумі 2754,18 грн, за IV квартал 2019 року, сплата відсутня;
- по строку сплати 21.04.2020, в сумі 2078,12 грн, за січень-лютий 2020 року, сплата відсутня;
- по строку сплати 20.07.2020 в сумі 1039,06 грн за червень 2020 року, сплата відсутня;
- по строку сплати 19.10.2020, в сумі 3178,12 грн, за ІІІ квартал 2020 року, сплата відсутня;
- по строку сплати 20.01.2021, в сумі 3300,00 грн, за IV квартал 2020 року, сплата відсутня.
Станом на 25.05.2021 борг по ЄСВ складає 18037,84 грн без урахування штрафної санкції та пені (а.с. 30-33).
Проте, колегія суддів звертає увагу, що позивач з 08.10.2018 по теперішній час перебуває у трудових відносинах із ТОВ "Юртрансервіс".
Так, наявною в матеріалах справах довідкою ТОВ "Юртрансервіс" від 12.05.2021 №3 (а.с. 23) та довідкою форми ОК-5 про застраховану особу ОСОБА_1 (а.с. 43-45) підтверджено факт сплати роботодавцем позивача ЄСВ у спірному періоді за позивача.
Проте, відповідач не надав будь-яких пояснень або належних доказів того, що позивач здійснює незалежну професійну діяльність поза межами трудових відносин (як самозайнята особа) та отримує дохід від такої діяльності.
Враховуючи те, що позивач як самозайнята особа (адвокат) поза межами трудової діяльності доходів від незалежної професійної діяльності не отримує, визначена спірною вимогою сума ЄСВ фактично є подвійним оподаткуванням одного й того самого доходу позивача.
Колегія суддів враховує те, що положеннями Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" чітко не врегульовано особливості сплати ЄСВ найманим працівником в межах незалежної професійної діяльності. Норми цього закону та підзаконних правових актів припускають неоднозначне трактування прав та обов`язків платників єдиного внеску.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 21.04.2021 №Ф-26102-51/1244 підлягає скасуванню як протиправна.
Щодо доводів апеляційної скарги про протиправність задоволення позовної вимоги про стосовно внесення змін до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом видалення запису про наявність боргу на суму 18037,84 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з підпунктом 14.1.171 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України для цілей оподаткування податкова інформація вживається у значенні, визначеному Законом України "Про інформацію".
У статті 1 цього Закону України "Про інформацію" інформацією визнано будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
В силу вимог пункту 63.12 статті 63 Податкового кодексу України інформація, що збирається, використовується та формується органами державної податкової служби у зв`язку з обліком платників податків, вноситься до інформаційних баз даних і використовується з урахуванням обмежень, передбачених для податкової інформації з обмеженим доступом.
Отже, відомості, внесені податковим органом до баз даних, є публічною інформацією, що повинна відповідати принципу достовірності та відображати дійсний стан розрахунків платника з бюджетом.
Наведене виключає наявність в інформаційних базах даних податкового органу інформації про податкові зобов`язання платника податків у тому числі і зі сплати єдиного внеску без наявності у особи обов`язку щодо його сплати.
Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, нормативно-правове регулювання, беручи до уваги відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску та приймаючи до уваги ту обставину, що вимоги про сплату боргу виносяться податковим органом на підставі інформації наявної в інтегрованих картках платника податку, у яких міститься інформація про заборгованість у сумі 18037,84 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову і в цій частині вимог шляхом зобов`язання ГУ ДПС у Полтавській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 шляхом виключення інформації про борг з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 18037,84 грн.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 року по справі № 440/4571/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ 44057192) залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 по справі № 440/4571/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.М. Мінаєва    Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено  14.02.2022 року