У Х В А Л А 
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
17 січня 2022 року                                                                              
м. Київ
 
справа № 138/2906/20
провадження № 51-173ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі – Суд):
 
головуюча                                        ОСОБА_1 ,
судді:                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 травня 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 жовтня 
2021 року стосовно ОСОБА_6 ,
 
встановив:
 
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 
25 травня 2021 року  ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального Кодексу України (далі - КК України) на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України. Кримінальне провадження стосовно  ОСОБА_6 закрито.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 залишено без задоволення, а ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 травня 2021 року– без зміни.
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить скасувати вказані судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що на його думку суд в порушення приписів глави 27 та абзацу 2 ч. 4 ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) вказав прокурору на необхідність надання документів та незважаючи на заперечення представника потерпілого, отримав у непередбачений законом спосіб від прокурора зібрані стороною обвинувачення під час досудового розслідування докази, чим на його думку, грубо порушив процедуру їх отримання, а відтак істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування судового рішення. Також вказує, що під час підготовчого судового засідання не було роз`яснено ОСОБА_6 суть обвинувачення і право заперечення проти закриття кримінального провадження, а також не було з`ясовано її позицію до вчинених нею дій. Окрім того, вважає хибним твердження суду про те, що  ОСОБА_6 не вчиняла умисних дій спрямованих на ухилення від слідства або суду. 
Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі 
п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК Українисуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій  у межах касаційної скарги.
Доводи касаційної скарги представника потерпілого про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є необґрунтованими.  
Як вбачається з оскаржуваних судових рішень 13 листопада 2020 року до 
Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з Вінницької обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, до якого додані реєстр матеріалів досудового розслідування і розписки підозрюваної та захисника про отримання копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 
20 листопада 2020 року призначено підготовче судове засідання.
У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, 
ч. 2 ст. 286, п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, оскільки з моменту вчинення кримінального правопорушення сплило понад 10 років. Обвинувачена вказане клопотання підтримала та просила його задовольнити.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 цього Кодексу.
Пунктом першим частини другої статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Судом першої інстанції встановлено, що органом досудового розслідування 
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке скоєне 06 листопада 2010 року.
Згідно зі ст. 12 КК України злочин, передбачений ст. 286 ч. 2 КК України, є тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно до положень ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину .
Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.
Таким чином, за умови відсутності факту ухилення  ОСОБА_6 від слідства або суду, строк давності для звільнення її від кримінальної відповідальності згідно з приписами ч. 1 ст. 49 КК України становить десять років з дня вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Проте, у разі підтвердження факту умисного вчинення ОСОБА_6  будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду, відповідно до вимог ч. 2 ст. 49 КК України такий строк для неї становить п`ятнадцять років з часу вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.
Для застосування зазначеної норми обов`язково має бути підтверджено факт ухилення особи від досудового слідства або суду, що є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений ч. 1 ст. 49 КК України. При цьому час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Тобто, у цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду оскільки факт свідомого ухилення особи від відповідальності свідчить про те, що вона все ще є суспільно небезпечною, тож це зумовлює необхідність більш суворого підходу до неї при вирішенні питання про давність притягнення до кримінальної відповідальності.
Також відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку. Зазначений правовий висновок викладено у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19.
Як встановлено судом першої інстанції, 05 жовтня 2020 року прокурором було складено повідомлення про підозру  ОСОБА_6  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке було вручено чоловіку обвинуваченої  ОСОБА_8 у спосіб, визначений ч. 2 ст. 135 КПК України, про що свідчать протокол про вручення повідомлення про підозру від 05 жовтня 2020 року та протокол відмови від отримання повідомлення про підозру від 05 жовтня 2020 року, складені прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 .
Також, 05 жовтня 2020 року прокурором ОСОБА_9 в порядку ч. 2 ст. 135 КПК України вручені повістки для передачі  ОСОБА_6 про її виклик до Вінницької обласної прокуратури для проведення слідчих дій по кримінальному провадженню на 09 жовтня 2020 року, 12 жовтня 2020 року та на 15 жовтня 2020 року  ОСОБА_8 та представнику ОСББ «Хвиля Дністра» за місцем проживання  ОСОБА_6 , що підтверджується корінцями повісток про виклик від 05 жовтня 2020 року та протоколом відмови від отримання повісток від 05 жовтня 2020 року.
Постановою старшого слідчого відділу СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_10 від 16 жовтня 2020 року підозрювану  ОСОБА_6 оголошено у розшук. Постанова мотивована тим, що у провадженні прийняті усі необхідні заходи щодо встановлення місця перебування підозрюваної, винесено та надано доручення органам ОВС щодо встановлення місця перебування останньої, однак встановити її місце знаходження під час провадження досудового слідства не вдалось, по місцю реєстрації остання не мешкає. За таких підстав, слідчий дійшов до висновку про наявність підстав для винесення постанови про оголошення  ОСОБА_6 у розшук.
Також 16 жовтня 2020 року слідчим винесена постанова про зупинення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.
Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що 08 жовтня 2020 року захисник ОСОБА_7 направив на електронну адресу Вінницької місцевої прокуратури на ім`я прокурора ОСОБА_9 клопотання про відкладення слідчих дій, запланованих на 09 жовтня 2020 року, 12 жовтня 2020 року, 15 жовтня 2020 року до одужання ОСОБА_6 , оскільки остання з 01 жовтня 2020 року перебувала на стаціонарному лікуванні в інституті кардіології ім. академіка Стражеска в м. Києві, про що додав до клопотання копію відповідної довідки від 07 жовтня 2020 року, згідно якої  ОСОБА_6 перебуває на лікуванні з 01 жовтня 2020 року по теперішній час. Вказане клопотання зареєстроване Вінницькою місцевою прокуратурою лише 12 жовтня 
2020 року, а 13 жовтня 2020 року скероване до Вінницької обласної прокуратури. У Вінницькій обласній прокуратурі клопотання зареєстроване 15 жовтня 2020 року, а 
16 жовтня 2020 року накладена резолюція про його розгляд.
Факт перебування ОСОБА_6 на стаціонарному лікуванні у ДУ «Інститут кардіології імені академіка М.Д. Стражеска» з 01 жовтня 2020 року по 13 жовтня 2020 року також підтверджується копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 3689.
Подальше перебування на стаціонарному лікуванні у Київському обласному кардіологічному диспансері у період з 17 жовтня 2020 року по 21 жовтня 2020 року підтверджується копією довідки № 23 та копією ухвали слідчого судді Вінницького міського суду від 21 жовтня 2020 року.
Таким чином на думку суду першої інстанції, з якою також повністю погодився і суд апеляційної інстанції, вказані докази в їх сукупності свідчать про відсутність факту умисного вчинення  ОСОБА_6 будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду. Окрім цього, правильним також є висновок місцевого суду про те, що відсутність у прокурора чи слідчого відомостей про перебування  ОСОБА_6 на стаціонарному лікуванні, що зумовило об`єктивну неможливість її прибуття для проведення слідчих дій, а також стан діловодства в органах прокуратури, не доводять наміру останньої умисно ухилитись від слідства або суду.
Висновки місцевого суду є вірними та обґрунтованими, а тому суд дійшов законного висновку, що  ОСОБА_6 слід звільнити від кримінальної відповідальності за 
ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, так як судом не встановлено факту її умисного ухилення від слідства або суду, а з дня вчинення злочину минуло більше ніж 10 років.
Також суд апеляційної інстанції правильно не погодився з посиланнями представника потерпілого, що суд повинен був керуватись у даному випадку вимогами ч. 4 ст. 288 КПК України, оскільки за змістом зазначеної норми кримінального процесуального закону дані вимоги поширюються лише на клопотання прокурора. Окрім того, представник потерпілого у своїй скарзі не спростував існування обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, а його заперечення про закриття викликало існування на його думку обставин передбачених ч. 2 ст. 49 КК України.
Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції, підстави для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності були предметом обговорення впродовж двох судових засідань на яких зокрема  ОСОБА_6 була присутня та приймала безпосередню участь, а суд у неї з`ясовував її згоду на звільнення від кримінальної відповідальності із зазначенням вищевикладених підстав для її звільнення.
Зокрема судом апеляційної інстанції зазначено, що про факт зупинення досудового розслідування та розшук  ОСОБА_6  стороні захисту стало відомо лише у день його відновлення 21 жовтня 2020 року, тобто у день втрати ним чинності, а рішення про оголошення її у розшук не могло бути оскаржене до слідчого судді, а скарга на таке рішення могла бути предметом розгляду саме під час підготовчого судового засідання. Окрім того, судом вірно та обґрунтовано не встановлено факту ухилення  ОСОБА_6  від слідства.
Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а доводи апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 аналогічні тим, що наведені в його касаційній скарзі, перевірені апеляційним судом повною мірою та спростовані з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 травня 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року стосовно ОСОБА_6 .
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                          ОСОБА_3