П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/6175/21	

Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.
Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса
                                                                                                             Повний текст судового рішення складений 24.06.2021р.
          
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
          головуючого судді   Крусяна А.В.,
суддів Градовського Ю.М.,  Яковлєва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Ішханяна Р.А.,
представника відповідача Єрмакова А.В.,
          розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:

                     14.04.2021р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування п.5 протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум від 04.03.2021р. №33; зобов`язання призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975 «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», у розмірі 630600грн.
          В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, проте, відповідачем протиправно прийнято рішення про повернення документів на доопрацювання у зв`язку з тим, що надана позивачем довідка про обставини поранення, контузії, травми на зберігання в архів не надходила.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.06.2021р. позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано п.5 протоколу №33 від 04.03.2021р. засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум; зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.08.2020р. про виплату одноразової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби з урахуванням вищевикладених висновків суду; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
          Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апелянт зазначає, що документами, які свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Тому, Міністерство оборони України не зобов`язане відшукувати документи, що стосуються причин та обставин травми позивача, чи встановлювати достовірність таких документів за відсутності підтвердження їх офіційної видачі. Отже, надана позивачем довідка від 29.11.1990р. не є належним достовірним документом про причини, обставини травми ОСОБА_1 . Позивач повинен підтвердити отриману травму іншими медичними документами.
          Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
          Судом першої інстанції встановлено, що 24.06.2020р. ОСОБА_1 встановлено інвалідність II групи внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААВ №729194. /а.с.13/
           20.08.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського обласного територіального центру комплексування та соціальної підтримки із заявою про виплату йому одноразової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби. /а.с.67/
          До вищезазначеної заяви позивачем додано: копію довідки МСЕК серії 12ААБ від 24.06.2020р. №729194; копію витягу з наказу начальника Одеського інституту сухопутних військ (по стройовій частині) від 28.12.2007р. №281, відповідно до якого полковника ОСОБА_1 з 28.12.2007р. виключено із списків особового складу інституту; копію паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; витяг з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол №71 від 19.02.2020р.), відповідно до якого «Травма полковника запасу ОСОБА_1 , 1966 р.н. «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Множинні забої, садна голови та тулуба», що підтверджено медичними та військово-обліковими документами, довідкою про обставини травми від 24.11.90 №ЗН/15, - травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби»; копію довідки від 29.11.1990р. про обставини поранення, контузії, травми, каліцтва, з якої вбачається, що старший лейтенант БОУП НВВПОУ ОСОБА_1 , 1966 р.н. 21.11.1990р. отримав травму ЗЧМТ, струс головного мозку, чисельні удари і забої голови та тулуба. Під час водіння БМП при відпрацюванні нормативу постановки ВМП в окоп заднім рухом сталося перекидання машини. У стані алкогольного, наркотичного сп`яніння не перебував. /а.с.68-74/
          Листом Одеського обласного територіального центру комплексування та соціальної підтримки від 03.09.2020р. №8512 направлено на адресу Департаменту фінансів Міністерства оборони України вищезазначену заяву позивача з додатками, а також надано висновок щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання зазначеної грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше з`явилась інвалідність, оскільки 24.06.2020р. він визнаний особою з інвалідністю другої групи внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби. /а.с.66/
          Листами Одеського обласного територіального центру комплексування та соціальної підтримки від 03.09.2020р. №№8510, 8511 направлено до філіалу Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації (Центрального військового округу м.Новосибірськ) та філії Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації (воєнно-медичних документів) анкету-запит  про надання інформації щодо видачі начальником Новосибірського вищого воєнно-політичного загальновійськового училища довідки про обставини травми від 29.11.1990р., інші дані про травму ОСОБА_1 (акт розслідування, накази, медичну документацію). /а.с.76-77/
          Листом Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації (воєнно-медичних документів) від 07.10.2020р. №8-205 повідомлено Одеський обласний територіальний центр комплексування та соціальної підтримки про те, що надати витребувану інформацію не є можливим, оскільки документи Вищого воєнно-політичного училища м.Новосибірськ за 1990 рік у філіал на зберігання не надходили та рекомендовано звернутись до Філії Центрального архіву Міністерства оборони РФ (Центрального воєнного округу м.Новосибірськ). Книги обліку видачі довідок (у т.ч. за обставинами поранення, контузії, травми, каліцтва), журнали (книги) обліку подій, акти розслідувань, медична документація Новосибірського вищого воєнно-політичного загальновійськового училища імені 60-річчя Великого Жовтня на зберігання до філії Центрального архіву (Центрального воєнного округу м.Новосибірськ) не надходили. /а.с.82/
Листом Філії Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації (Центрального військового округу м.Новосибірськ) від 23.10.2020р. №40/1831 повідомлено Одеський обласний територіальний центр комплексування та соціальної підтримки про те, що накази начальника Новосибірського вищого воєнно-політичного загальновійськового училища імені 60-річчя Великого Жовтня за 1990 рік передані на зберігання до Філії Центрального архіву Міністерства оборони РФ (м.Пугачов, Саратівська область). /а.с.83/
          Листом філії Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації (м.Пугачов, Саратівська область) від 27.11.2020р. №20/1/5387 повідомлено Одеський обласний територіальний центр комплексування та соціальної підтримки про те, що у наказах начальника Новосибірського вищого воєнно-політичного загальновійськового училища імені 60-річчя Великого Жовтня по загальним питанням та стройовій частині за жовтень-грудень 1990 року відомості про отримання травми ОСОБА_1 відсутні. Інші накази начальника Новосибірського вищого воєнно-політичного загальновійськового училища імені 60-річчя Великого Жовтня, книги обліку надзвичайних пригод за запитуваний період, акти розслідувань, а також медичні документи лазарету Новосибірського вищого воєнно-політичного загальновійськового училища імені 60-річчя Великого Жовтня на зберігання до філії Центрального архіву Міністерства оборони РФ не надходили. /а.с.84/
          Вищезазначені відповіді архівів Міністерства оборони Російської Федерації направлені Одеським обласним територіальним центром комплексування та соціальної підтримки до Департаменту фінансів Міністерства оборони України. /а.с.78-81/
          Згідно п.5 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04.03.2021р. №33 Комісія вирішила,  у відповідності до п.13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975, повернути на доопрацювання документи полковнику в запасі ОСОБА_1 (Одеський ОТЦКСП), звільненому 28.12.2007р., який є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок травми, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, оскільки документи потребують уточнення.
          Листом Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 05.04.2021р. №4311 повідомлено ОСОБА_1 про рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги. /а.с.85/
          Не погоджуючись з рішенням про повернення на доопрацювання документів щодо призначення одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.
          Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
          Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до  Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р.                                   №2232-ХІІ  (надалі - Закон України №2232-ХІІ).
            Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені в Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-ХІІ (надалі - Закон України №2011-ХІІ.) 
          Відповідно до ст.1 Закону України №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
          Згідно зі  ст.41 Закону України №2232-ХІІ  виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених  Законом України №2011-ХІІ.
Відповідно до п.2 ч.1  ст.3 Закону України №2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
          Пунктом 4 ч.2  ст.16 Закону України №2011-ХІІ   встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
          Згідно п.«б» ч.1  ст.16-2 Закону України №2011-XII  одноразова грошова допомога призначається і виплачується в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого  законом  для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (пп.4 п.2  ст.16 цього Закону).
          Водночас, у відповідності до  ст.16-4 Закону України №2011-XII  призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
          Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений  постановою  Кабінету  Міністрів  України  від 25.12.2013р. №975 (надалі -  Порядок №975).
          Пунктом 11 Порядку №975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
          До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
            Подання зазначених у п.11 Порядку №975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у  ст.16-4 Закону України №2011-XII  (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
          Водночас, обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у  ст.  16-4 Закону України №2011-XII, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
          Порядок №975 не визначає який саме документ (медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, висновок експерта, протокол військово-лікарської комісії, довідка МСЕК тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги.
          Так, відповідно до п.21.21 глави 21 розділу ІІІ Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України, затвердженого  наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008р. №402 (надалі - Положення №402), за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі).
          Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).
          Згідно із п. 21.3 Положення №402, причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні військово-лікарські комісії; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні військово-лікарські комісії цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.
          Відповідно до п. 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402, постанови військово-лікарських комісій про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: в) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення; г) «Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії» - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено  постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  (із змінами), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.
          Згідно з п. 21.7 Положення №402   постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії акта про нещасний випадок (додаток 1  до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).
          При медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого  наказом Міністра оборони України від 04.01.1994р. №2, і не мають довідки, виданої військовою частиною, військово-лікарськими комісіями можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи) (п. 21.8 Положення № 402).
            З огляду на викладене, відсутність у абзаці 6 п.11 Порядку №975 вказівки про конкретний документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо), який свідчить про причини та обставини поранення говорить про те, що в кожному конкретному випадку це можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення.
            Отже, відсутність висновків службового розслідування та акту розслідування не може бути підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, за умови, якщо причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) підтверджені іншими документами, що містять достовірні відомості про зазначені обставини.
            Водночас, подання до Міністерства оборони України відповідного рішення військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у п. 11 Порядку №975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
          За змістом п. 11 Порядку №975, питання призначення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, носить заявницький характер, тобто розглядається виключно за ініціативою заявника. Цим же пунктом Порядку встановлено, що про необхідність додання до заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, у тому числі, документа про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
          Згідно п. 13  Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в п.п.10 і 11 цього Порядку.
          Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
          Разом з цим, п. 4. 7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого  наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року № 530, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року за № 1294/26071 (надалі - Положення № 530) встановлено, що документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб.
          У разі настання інвалідності подаються такі документи: висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який визнаний інвалідом (додаток 13); заява про виплату одноразової грошової допомоги (додаток 12); копія довідки МСЕК про встановлення групи та причинного зв`язку інвалідності; копії свідоцтва про хворобу, постанови чи довідки відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва); витяг з наказу командира військової частини про виключення зі списків особового складу частини (для військовослужбовців строкової військової служби - копія військового квитка); копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я, по батькові та місце реєстрації; копія документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копія сторінки паспорта з такою відміткою); копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, - у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
          За зверненням особи за призначенням одноразової грошової допомоги, уповноважений орган (обласний військовий комісар за місцем проживання цієї особи) оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України затверджений п.11 Порядку №975 перелік документів для призначення такої допомоги. В своєю чергою, розпорядник бюджетних коштів в особі Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум на підставі зазначених документів приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
          Водночас, відсутність документів, визначених п.11 Порядку №975, зокрема, про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не встановлює обов`язку Міністерства оборони України для їх витребування та доведення (за відсутності таких документів), що позивач отримав поранення (контузію, травму, каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення, або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, оскільки відповідна комісія Міністерства оборони України приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги виключно на підставі документів, які надійшли від обласного військового комісаріату.
          Разом з цим, відповідальними за повноту та достовірність документів, визначених п.11 Порядку №    975, є заявник та обласний військовий комісаріат за його місцем проживання.
          Таким чином, обов`язок довести зазначені обставини шляхом подання до комісії Міністерства оборони України достовірних документів про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) покладено на заявника. Такий документ не обов`язково повинен мати форму акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини, оскільки до уваги можуть бути взяті інші достовірні документи.
          Документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення.
          При цьому, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребування.
          Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.04.2019р. у справі №822/220/18; від 23.12.2020р. у справі №825/2006/16; від 18.08.2020р. у справі №760/16219/16-а.
          Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського обласного територіального центру комплексування та соціальної підтримки із заявою про виплату йому одноразової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби. /а.с.67/
          До вищезазначеної заяви позивачем додано, зокрема,  копію довідки Новосибірського вищого військово-політичного загальновійськового училища від 29.11.1990р. про обставини поранення, контузії, травми, каліцтва, з якої вбачається, що старший лейтенант БОУП НВВПОУ ОСОБА_1 , 1966р.н., 21.11.1990р. отримав травму ЗЧМТ, струс головного мозку, чисельні удари і забої голови та тулуба. Під час водіння БМП при відпрацюванні нормативу постановки ВМП в окоп заднім рухом сталося перекидання. /а.с.74/
          Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вищезазначена довідка про обставини поранення, контузії, травми, каліцтва засвідчує відсутність в діях позивача протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання, пов`язані із проходженням військової служби.
          У свою чергу, саме відповідач у цій справі, як уповноважений суб`єкт владних повноважень, зокрема, використовуючи архівні матеріали, зобов`язаний був довести протилежне, а саме, те, що позивач отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинив собі тілесні ушкодження.
          Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду  від 25.05.2018р. у справі №729/426/17, від 21.08.2018р у справі 295/13892/16-а.
          Згідно з положеннями ст.62 Конституції особа вважається невинуватою в скоєнні злочину й не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
          Презумпція невинуватості є одним з основних принципів сучасного кримінального провадження.
          Це положення закріплено в п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожен обвинувачений в скоєнні кримінального правопорушення вважається невинним доти, доки його вина не буде встановлена в законному порядку.
          Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
          Частиною 2 ст.74 КАС України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
          Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Проте, відповідачем, на якого покладено тягар доказування в адміністративному процесі, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження подання позивачем завідомо неправдивих чи неповних відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
          Посилання відповідача на відсутність документів підтверджуючих обставини поранення, контузії, травми, каліцтва позивача під час проходження військової служби в відповідних архівах, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки воно не свідчить про недійсність або підробку довідки наданої позивачем.
          Відповідно до п.11 Порядку №975, повернення документів на доопрацювання відбувається у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю.
          Таким чином, Міністерство оборони України безпідставно повернуло заяву та документи подані ОСОБА_1 на доопрацювання, оскільки документи подані позивачем за належністю, у повному обсязі, а інформація, що зазначена у поданих документах, є вичерпною та чіткою.
          Відтак, пункт 5 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №33 від 04.03.2021р. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
          Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 - кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
          Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 «Афанасьєв проти України» вказав, що спосіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - повинен бути «ефективним» як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
          Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.
          У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
          Для вирішення питання для призначення одноразової грошової допомоги передує, визначена Порядком №975 процедура, призначення її в судовому порядку, без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.
          Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними повноваженнями є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
          Враховуючи, що питання наявності чи відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги відповідачем, за результатом поданих документів не вирішено, оскільки документи повернуті, в межах розгляду цієї справи, судом не може бути покладено на Міністерство оборони України обов`язок прийняти конкретне рішення про призначення одноразової грошової допомоги.
          В даному випадку належним способом захисту є зобов`язання Міністерства оборони України розглянути документи позивача щодо призначення та виплатити одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку №975.
          Відповідно до ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
          Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
          Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
          Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
          Відповідно до ч.ч.3, 4, 5   ст.143 КАС України   якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
          Згідно ч.7 ст.139 КАС України  розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
          Як вбачається з матеріалів справи, позивачем укладено договір про надання правової допомоги.
          На підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано акт виконаних робіт від 14.04.2021р., розрахунок витрат  від 14.04.2021р., квитанцію від 14.04.2021р. /а.с.18/
          Відповідно до чч.1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
          Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
          Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
          Так, відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу від 14.04.2021р. з детальним описом виконаних робіт, з метою обрахування розміру витрат на правничу допомогу адвоката у формі гонорару, загальний розмір яких складає 5250грн. /а.с.17/
          Згідно з ч.9 ст.139 КАС України    при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. 
          Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
          У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
          Отже, враховуючи надані стороною докази понесення витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, участь адвоката в судовому засіданні та зміст і обсяг наданих матеріалів до суду, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтоване стягнення судом першої інстанції розміру таких витрат на користь позивача у розмірі 1000грн., з урахуванням дотримання вимог співмірності та обґрунтованості розміру витрат на оплату послуг адвоката, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України.
          За правилами   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст.ст. 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, - 

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без   задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції   набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Повний текст судового рішення складений 22.12.2021р.

Головуючий суддя 	 	Крусян А.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Яковлєв О.В.