Справа № 350/567/20 
Провадження № 22-ц/4808/1716/21 
Головуючий у 1 інстанції Максимів І. В. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ
головуючого  (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів     Василишин Л.В., Горейко М.Д.,
секретаря    Петріва Д.Б.,
з участю                                     апелянта ОСОБА_1 , позивачки ОСОБА_2 та її представника адвоката Ошуста  С.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Максимівим І.В. 23 вересня 2021 року в селищі Рожнятів Івано-Франківської області,   
                                                         в с т а н о в и в :
У квітні 2020 року ОСОБА_2 подано позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що їй на праві приватної власності належить домоволодіння та земельна ділянка площею 0,1017 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 .
В 2018 році ОСОБА_1 на виділеній йому земельній ділянці (кадастровий номер 2624885101:01:004:0363), призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд на відстані 42,10 м від належного їй будинку та на відстані 33,50 м від межі належної їй земельної ділянки, здійснив будівництво господарських споруд - гаражу розмірами 12,55м х 10,50м, самовільно і з істотним порушенням будівельних норм і правил влаштував станцію технічного обслуговування по кузовному ремонту та фарбуванню автомобілів. Такими діями відповідач чинить їй перешкоди в користуванні належною земельною ділянкою та домоволодінням, оскільки випари від хімічних шкідливих речових, що містяться в розчинниках та фарбах, пил, шум від дії інструменту проникають до її житлового будинку та належну їй земельну ділянку, внаслідок чого погіршується стан її здоров`я та здоров`я її внуків, які проживають разом з нею.
Технічна діяльність відповідачем здійснюється без отримання дозволу Управління екології та природних ресурсів Івано-Франківської ОДА на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Дозвіл на розміщення станції технічного обслуговування відповідачу не надавався, проекти не затверджувались, відсутні також погодження сумісних землекористувачів, сама будівля СТО влаштована в гаражі, що суперечить вимогам санітарних та протипожежних норм і правил. 
В добровільному порядку відповідач відмовляється усунути зазначені порушення, тому з приводу даного спору вона неодноразово зверталася в різні державні установи, але вирішити спір не вдалося.
Просить суд зобов`язати ОСОБА_1 не чинити їй перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 шляхом припинення діяльності станції технічного обслуговування по технічному обслуговуванню та ремонту автотранспортних засобів (а.с.2-5).
Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2021 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 в користуваннi належною їй земельною дiлянкою по АДРЕСА_1 шляхом припинення діяльності станції технічного обслуговування по технічному обслуговуванню та ремонту автотранспортних засобів, що здійснюється в приміщенні гаражу по АДРЕСА_1 (а.с.138-141).
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального тар процесуального права.
Апелянт вказує, що відсутність у нього спеціального погодження щодо здійснення ремонту автомобіля у власному гаражі законно побудованому на власній земельній ділянці не може саме по собі чинити позивачці перешкоди в користуванні її земельною ділянкою.
Вважає, що виключно державні органи влади наділені повноваженнями здійснення перевірок щодо дотримання вимог законодавства у сфері господарської діяльності та мають право на проведення перевірок з даного приводу та засоби реагування, такі як винесення приписів, тимчасових заборон, ініціювання позовів до суду у випадку порушення державних привал чи вимог.
Щодо спричинення ним шкідливого впливу на довкілля шляхом викиду в атмосферне повітря хімічних складників та пилу, створення підвищеного шуму, що негативно впливає на здоров`я мешканців даної вулиці, то в цій частині рішення суду є необ`єктивним і не ґрунтується на  належних та допустимих доказах.
Суд, оцінивши акт відбору проб забруднюючих речовин в атмосферному повітрі №3 від 31.01.2020 року, складений відповідною хімічною лабораторією, взяв до уваги тільки те, що в один з усіх можливих забруднюючих речовин, дві з них мали мізерне відхилення від норми і прийшов до висновку, що саме з його гаража дані речовини потрапили у повітря, котре було відібрано на подвір`ї позивачки. Жодної інформації про те яка методика використовувалась при здійсненні даних досліджень, якщо вони були, чи несуть якусь відповідальність лаборанти комунального підприємства за результати проведених ними на замовлення фізичних осіб досліджень,  матеріали справи не містять.
В будь-якому випадку лаборанти, котрі наче б то здійснювали дослідження повітря на предмет забруднення, жодним чином не встановили, що ті забруднення є результатом його господарської діяльності, і жодним чином про це в акті не вказали.
Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити (а.с.148-151).
ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу.
Вказує, що судом правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини щодо вирішення спорів про усунення перешкод у зв`язку із здійсненням шкідливого впливу в результаті діяльності джерела підвищеної небезпеки і забруднення атмосферного подвір`я, що негативно впливає чи може вплинути на довкілля та здоров`я людей. Судом правильно враховано всі надані ним на підтвердження позовних вимог докази, на підставі яких і прийнято законне та обґрунтоване рішення.
Посилання апелянта про те, що жодним органом державної влади його не притягнуто до відповідальності, не винесено жодного припису чи заборони, спростовуються листом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №12.2-14/3636 від 03.07.2019 року, яким підтверджено, що ОСОБА_1 рекомендовано усунути виявлені недоліки (узаконення СТО та отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин стаціонарними джерелами).
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.167-171).
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вислухавши суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_1 , позивачку ОСОБА_2 та її представника адвоката Ошуста  С.Є., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її  частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1017 га, кадастровий номер 2624885101:01:004:0309 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.04.2014 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.04.2014 (а.с.68 - 69).
На а.с.8 наявний кадастровий план земельної ділянки землекористувача ОСОБА_2 із зазначенням меж (а.с.8,9).
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0826 га за кадастровим номером 2624885101:01:004:0363 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.08.2016 року (а.с.74).
На вищевказаній земельній ділянці ОСОБА_1 на підставі виданого будівельного паспорта реєстраційний номер 30/06/01-11/17р., виготовленого відділом містобудування та архітектури Рожнятівської РДА, збудувано гараж розмірами 12х10 м (а.с.72-73).
Листом ГУ ДФС в Івано-Франківській області підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та з 03.08.2018 р. перебуває на обліку в Рожнятівській ДПІ ГУ ДФС в області. Код виду діяльності - 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів. Наведене підтверджується також інформацією з реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 37).
За інформацією Рожнятівської РДА від 19.06.2018 №РИ-79 будівництво майстерні на земельній ділянці ОСОБА_1 не передбачено. На підставі будівельного паспорта ОСОБА_1 подав повідомлення про початок виконання будівельних робіт і розпочав будівництво гаражу відповідно до розробленої проектної документації (а.с. 27). 
З відповіді Рожнятівської районної державної адміністрації від 19.06.2018 року встановлено, що ОСОБА_1 отримав будівельний паспорт на забудову земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель. Згідно ескізу намірів забудови земельної ділянки, виготовленого  ФОП « ОСОБА_3 » на земельній ділянці запроектовано будівництво індивідуального житлового будинку розмірами 9,60х8,60 м, господарської будівлі, розмірами 12м х 4м та гаражу, розмірами 12х10 м. Будівництво майстерні на земельній ділянці не передбачено. На підставі будівельного паспорта ОСОБА_1 отримав повідомлення про початок виконання будівельних робіт і розпочав будівництво гаражу відповідно до розробленої проектної документації (а.с.20).
Актом санітарно-епідеміологічного обстеження об`єкта, складеного 28 травня 2019 року Рожнятівським районним відділом ГУ ДПСС в Івано-Франківській області підтверджено, що на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 побудований гараж на три автомобілі розміром 12,55 х 10,50 м, власником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_1 . На час обстеження біля гаражу виявлено 2 (два) автомобілі і в середині гаражу 1 (один) автомобіль. Відстань від стіни гаражу до стіни будинку ОСОБА_2 становить 42,10 м, до межі житлової забудови ОСОБА_2 – 33,50 м. На час обстеження підприємець ОСОБА_1 проводить ремонтні роботи автомобілів  (електрозварювання, рихтовку, шпаклювання, фарбування) (а.с.30).
Листом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2019 року підтверджено, що відповідно до абзацу 3 п. 5.28 ДСП 173-96 станції технічного обслуговування і ремонту автомобілів слід розміщувати в промислових і комунально-складських зонах, на магістральних вулицях, і дорогах за межами житлового району. Додатком 10 до ДСП 173-96 регламентовано відстань від СТО автомобілів до житлових будинків і господарських будівель за умови, що ділянка СТО знаходиться поза межами житлової зони, а не в ній (а.с. 36)
З листа Рожнятівського районного відділу ГУ ДПСС в Івано-Франківській області № 143 від 03.06.2019 року вбачається, що комісією встановлено, що на час обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_2 належній ОСОБА_1 проводяться ремонтні роботи легкових автомобілів в частині електрозварювальних робіт та рихтовки (шпаклювання та локальне фарбування) кузовів автомобілів (а.с.27).
23 серпня 2019 року, 15 листопада 2019 року ОСОБА_2 зверталась до ВП ГУНП про вжиття заходів для усунення неправомірних дій відповідачем (а.с.49-51).
У листі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 12.2-14/3636 від 03.07.2019 міститься інформація про те, що ОСОБА_1 рекомендовано усунути виявлені недоліки (узаконення СТО та отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин стаціонарними джерелами) (а.с.26).
З листа Сваричівської сільської ради № 490/02-26 від 05.09.2019 встановлено, що рішенням сесії сільської ради від 03.07.2016 ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 . Жодних інших рішень чи дозволів ОСОБА_1 на здійснення будь-якої діяльності сільською радою не надавалося (а.с. 34).
Департаментом містобудування архітектури та планування територій у листі від 19.09.2018 року повідомлено, що будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного, будинку не вище 2-х поверхів (без врахування мансардного поверху) з площею до 300 кв. м, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Звернуто увагу, що будівництво торгівельних будівель (в тому числі станцій технічного обслуговування) будівельним паспортом не передбачено (а.с.38).
У листі управління екології та природних ресурсів Івано-Франківської ОДА № 01-15/10-Р від 23.01.2020р. зазначено, що дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) не надавався (а.с.33).
Актом відбору проб забруднюючих речовин в атмосферному повітрі № 3 від 31.01.2020 року, складеного хімічною лабораторією КП «Адміністративно-технічне управління» Львівської міської ради підтверджено виявлення на час відбору 28.01.2020 року в атмосферному повітрі на подвір`ї біля житлового будинку ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 на відстані 40 м від джерела забруднення формальдегіду концентрацією 0,036 мг/кв.м (максимально-разова гранично-допустима концентрація 0,035 мг/м3), що перевищує допустиму норму кратністю 1,03 (103%), сума вуглеводнів концентрацією 0,11 мг/кв.м (максимально-разова гранично-допустима концентрація 1 мг/м3), пил недиференційований за складом 0,62 мг/кв.м (максимально-разова гранично-допустима концентрація 0,5 мг/м3), що перевищує допустиму норму кратністю 1,24 (124%) (а.с.16-17).
Висновком експерта № СЕ-19/109-21/4322-БТ від 05.05.2021 року підтверджено, що розташувати і функціонувати СТО (технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів) в зоні Ж-1 згідно Генерального плану і плану зонування в с. Сваричів Рожнятівського району Івано-Франківської області не дозволено. Розмістити СТО (технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів) по АДРЕСА_2 згідно вимогам нормативної документації в галузі будівництва без спеціальних погоджень не дозволено (а.с.122-128).
В матеріалах справи наявні виписки із історії хвороби амбулаторного,стаціонарного хворого  ОСОБА_2 із зазначенням діагнозу: «ГРВІ, гострий бронхіт» (а.с.104,119).
Задовольняючи частково позов, суд виходив з положень п. а ч. 1, ч. 1 ст. 3, ст.33 ст. 9 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ч.ч. 1,2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», ст. 8 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки», ст. 5 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», п. 4.5 «ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» затвердженого наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 р. N 44, встановивши, що господарська діяльність відповідача підпадає під ознаки джерела підвищеної небезпеки, яка створює негативний вплив на здоров`я позивача, порушує її спокій, спричиняє їй незручності у користуванні її садибою, а тому до спірних правовідносин може застосовуватись презумпція вини володільця такого джерела, дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині усунення перешкод ОСОБА_2 у користуванні належною їй земельною ділянкою шляхом заборони відповідачу ОСОБА_1 здійснювати підприємницьку діяльність по технічному обслуговуванні і ремонту (електрозварювання, рихтування, шпаклювання, фарбування, полірування) автомобілів в гаражі на території його домоволодіння в АДРЕСА_2 .
З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується не в повній мірі з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частини перша статті 15 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.    
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.
Зокрема, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України). Власник майна згідно зі статтею 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Підставою позову в цій справі є порушення/обмеження права позивача (членів її сім`ї) як власника щодо належних умов проживання через діяльність відповідача як суб`єкта господарювання. Способом захисту порушеного права позивачка фактично обрала припинення діяльності по технічному обслуговуванню та ремонту транспортних засобів, яка здійснюється відповідачем у межах житлової забудови.
Доводи позовної заяви про неможливість користування позивачкою земельною ділянкою через діяльність по технічному обслуговуванню та ремонту транспортних засобів не знайшли свого підтвердження. 
Ця діяльність не створює перешкод у користуванні її садибою (будинковолодінням), але створює незручності у місці проживання та її здійснення заборонено у житловій зоні.
Крім того, матеріали справи не містять доказів про прийняття в експлуатацію станції технічного обслуговування.
Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
Кожному гарантується право вільного доступу до інформації про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її поширення. 
Згідно до ст. 293 ЦК України фізична особа має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на достовірну інформацію про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її збирання та поширення.
Діяльність фізичної та юридичної особи, що призводить до нищення, псування, забруднення довкілля, є незаконною. Кожен має право вимагати припинення такої діяльності.
Відповідно до п.а ч. 1 ст. 9 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» кожний громадян України має право на безпечне для його життя і здоров`я навколишнє природне середовище.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» основними принципами охорони навколишнього середовища, зокрема, є: а) пріоритетність вимог екологічної безпеки; б) гарантування екологічного безпечного середовища для життя і здоров`я людей; в) екологізація матеріального виробництва; г) компенсація шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» екологічні нормативи встановлюють гранично допустимі викиди та скиди у навколишнє природне середовище забруднюючих хімічних речовин, рівні допустимого шкідливого впливу на нього фізичних та біологічних факторів. Законодавством України можуть встановлюватися нормативи використання природних ресурсів та інші екологічні нормативи. Екологічні нормативи повинні встановлюватися з урахуванням вимог санітарно-гігієнічних та санітарно-протиепідемічних правил і норм, гігієнічних нормативів. Нормативи гранично допустимих концентрацій забруднюючих речовин у навколишньому природному середовищі та рівні шкідливих фізичних та біологічних впливів на нього є єдиними для всієї території України. Екологічні нормативи розробляються і вводяться в дію центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, та іншими уповноваженими на те державними органами відповідно до законодавства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» громадяни України, зокрема, мають право на: безпечні для життя і здоров`я харчові продукти, питну воду, повноцінне природне середовище; відшкодування шкоди, завданої їх здоров`ю внаслідок порушення підприємствами установами, організаціями, громадянами санітарного законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст.4 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» законодавством України можуть бути наданні законні права щодо забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» суб`єкт господарської діяльності зобов`язаний: вживати заходів, направлених на запобігання аваріям, обмеження і ліквідацію їх наслідків та захист людей і довкілля від їх впливу; забезпечувати експлуатацію об`єктів підвищеної небезпеки з додержанням мінімально можливого ризику; виконувати вимоги цього Закону та інших нормативно-правових актів, які регулюють діяльність об`єктів підвищеної небезпеки.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», державні стандарти у галузі охорони атмосферного повітря є обов`язковими для виконання і визначають поняття і терміни, режим використання та охорони атмосферного повітря, методи контролю за станом атмосферного повітря, вимоги щодо запобігання шкідливому впливу на атмосферне повітря, встановлюють інші вимоги щодо охорони і використання атмосферного повітря.
За змістом статті 1 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" шум відноситься до фізичних факторів середовища життєдіяльності, що впливають або можуть впливати на здоров`я людини чи на здоров`я майбутніх поколінь.
Статтею 22 Закону України  «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» встановлено  вимоги до жилих та виробничих приміщень, територій, засобів виробництва і технологій
Так, органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм.
У процесі експлуатації виробничих, побутових та інших приміщень, споруд, обладнання, устаткування, транспортних засобів, використання технологій їх власник зобов`язаний створити безпечні і здорові умови праці та відпочинку, що відповідають вимогам санітарних норм, здійснювати заходи, спрямовані на запобігання захворюванням, отруєнням, травмам, забрудненню навколишнього середовища.
Органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм.
Органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни у разі застосування хімічних речовин і матеріалів, продуктів біотехнології зобов`язані дотримувати санітарних норм (стаття 25 Закону).
Згідно ч. 1 та 2 ст. 103 ЗК України що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо) та зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
У відповідності до п. 4.5 «ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» затвердженого наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 р. N 44 передбачено, що мінімальні санітарно-захисні розриви для всіх виробничих будівель і складів, які не виділяють у навколишнє середовище шкідливих з неприємним запахом і пожежонебезпечних речовин, не створюють підвищення рівнів шуму, вібрації, електромагнітних випромінювань і не вимагають під`їзних залізничних шляхів, повинні бути не менше 50 м.
Відповідно до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я від 19.06.1996 року № 173 станції технічного обслуговування і ремонту автомобілів слід розміщувати в промислових та комунально-складських зонах, на магістральних вулицях і дорогах за межами житлового району.
Відстані від СТО з урахуванням проїздів до них до житлових будівель встановлені додатком № 10 до вищевказаних Правил.
Вказані санітарні правила планування та забудови населених пунктів є наслідком дотримання державою Конституції України, за статтею 50 якої кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди, що також узгоджуються із Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 надав пояснення, що здійснює ремонт транспортних засобів у гаражі, розташованому по АДРЕСА_2 . Видами робіт є кузовні роботи та  фарбування автомобілів. Він є приватним підприємцем, виконує ремонтні роботи, за що отримує кошти. Однак більшість автомобілів належать йому, оскільки займається ввозом транспортних засобів з-за кордону та їх продажем. Добровільно вирішити питання з позивачкою не вдалося. Всі листи щодо СТО мають рекомендаційний характер, а він з рекомендаціями не погоджується.
Зібрані по справі докази свідчать про те, що відповідач, зареєстрований в якості приватного підприємця, здійснюючи вид підприємницької діяльності, пов`язаний з ремонтом та обслуговуванням автомобілів, в порушення вимог закону, здійснює в житловій зоні технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів поблизу будинку позивачки.
Виходячи із встановлених у справі обставин суд вірно дійшов до висновку про наявність підстав для  заборони відповідачу ОСОБА_1 здійснювати діяльність по технічному обслуговуванні і ремонту (електрозварювання, рихтування, шпаклювання, фарбування, полірування) автомобілів в гаражі на території його домоволодіння в АДРЕСА_2 .
Отже, розглядаючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно і всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи, але не врахував, що перешкод у користуванні позивачці її садибою відповідач не створює, але своєю діяльністю порушує її право на проживання у безпечних умовах, норми яких визначені законодавством.
Доводи апелянта про те, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту порушеного права  в частині заборони діяльності не заслуговують на увагу. Не впливає на вирішення спору і той факт, що відповідач не притягнений до відповідальності державними органами, оскільки позивач має право захистити своє порушене право у передбачений законом спосіб, який визначений ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст. 79 цього Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно ч. 3 ст. 89 цього Кодексу суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Оскільки відповідачем не представлено суду доказів на спростування позиції позивача, підтвердженої сукупністю доказів, тому доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування по суті правильного рішення суду.
За таких обставин, рішення суду підлягає зміні шляхом зобов`язання ОСОБА_1 припинити діяльність, пов`язану із ремонтом та технічним обслуговуванням транспортних засобів, яка здійснюється ним у приміщенні гаражу по АДРЕСА_2 , розташованому в районі житлової забудови.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд
                                                       п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2021 року змінити.
Зобов`язати ОСОБА_1 припинити діяльність, пов`язану із ремонтом та технічним обслуговуванням транспортних засобів, яка здійснюється ним у приміщенні гаражу по АДРЕСА_2 , розташованому в районі житлової забудови.
В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                            І.О. Максюта
Судді:                                                      Л.В.Василишин
                                                                 М.Д. Горейко

Повний текст постанови  складено 23 грудня 2021 року.