Справа № 351/1788/21 
Провадження № 22-ц/4808/503/22 
Головуючий у 1 інстанції Сегін І.Р. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.
               суддів:                        Девляшевського В.А., Томин О.О.,
розглянувши в порядку письмово провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення  Снятинського районного суду від 12 листопада 2021 року, у складі судді Сегіна І.Р., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, 
в с т а н о в и в:
30 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Позовні вимоги мотивувала тим,  з 15.02.2007 року вона перебувала з відповідачем в шлюбі, який рішенням Снятинського районного суду від 07.09.2021 року розірвано.
У шлюбі у них народилися дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розлучення з відповідачем проживають з нею у с. Вовчківці Коломийського району та перебувають на її утриманні.
Зазначала, що відповідач не бажає добровільно надавати їй кошти на утримання дітей.
Позивачка посилаючись на те, що її заробітна плата на посаді практичного психолога у загальноосвітньому навчальному закладі (без вирахування податків) складає 11300 грн, що ОСОБА_2 не перебуває на диспансерному обліку з приводу хронічних захворювань, у нього відсутні інші і неповнолітні діти, мати працює та проживає за межами України, просила стягнути з нього аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 2510 грн щомісячного на кожного до досягнення ними повноліття.
Рішенням Снятинського районного суду від 12 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2300 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до досягнення ними повноліття.
Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення суду суперечить нормам матеріального права.
Апелянт зазначила що суд належним чином не врахував обставин що мають значення при визначення розміру аліментів на утримання дітей.
Так, відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утримканні інших осіб, зокрема батьків чи осіб які потребують обов`язкового утримання з його боку.
Він є молодою, працездатною особою і спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 2510 грн на кожного з них щомісячно. Жодних доказів неспроможності сплати аліментів відповідачем суду не надано.
Той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований, не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання своїх неповнолітніх дітей.
Суд не взяв до уваги те, що відповідач визнав позовні вимоги в сумі 1500 грн, а також довідку Чернівецької міської дитячої поліклініки, якою підтверджено діагноз сина ОСОБА_4 «пупочна кила», що тягне за собою постійне обстеження та додаткові витрати.
Апелянт вважає, що матеріали справи не містять доказів, а рішення суду обґрунтувань щодо визначення розміру аліментів у сумі 2300 грн на утримання двох дітей.
Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просила рішення суду скасувати та постановити нове рішення яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей по 2510 грн щомісячно на кожного до досягнення ними повноліття. 
       Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, 
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам не відповідає.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції виходив із того, що сторони не дійшли згоди щодо добровільного вирішення питання участі батька в утриманні дітей та обов`язку обох батьків у рівній мірі утримувати дітей та дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання обох дітей в розмірі 2300 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення ними повноліття. .
Однак з таким висновком колегія суддів не погоджується. 
Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 лютого 2007 року, який рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2021 року розірвано.
Від шлюбу сторони мають двоє неповнолітніх дітей дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Встановлено та не заперечується сторонами, що неповнолітні діти після розірвання шлюбу проживають з матір`ю позивачкою ОСОБА_1 . 
Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом наведеної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.
Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Зазначені обставини не в повній мірі враховані судом першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач, заперечуючи позовні вимоги позивачки, посилався на те, що він після припинення з позивачкою спільного проживання, продовжує надавати дітям матеріальну допомогу, забезпечує їх одягом, продуктами харчування, речами першої необхідності. Разом з тим, сплачувати аліменти у розмірі по 2510 грн на кожну дитину не має можливості, оскільки він офіційно не працевлаштований та постійного заробітку не має, крім того, має хронічні захворювання у вигляді спинної грижі. Звернув увагу також на те, що позивачка у розмові з ним (що підтверджується аудіо записом) підтвердила факт того, що він та його мати яка працює та проживає за кордоном надають кошти на утримання дітей.
Відповідач вказав, що його фінансове становище дозволяє сплачувати аліменти на дітей по 1500 грн щомісячно.
За приписами ч.1,2 ст.12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивачка, пред`являючи позов про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей посилалася на те, що відповідач є молодою, працездатною особою, інших утриманців не має, а тому з врахуванням того, що він постійного офіційного місяця роботи не має, просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі по 2510 грн на кожну дитину щомісячно.
При цьому, позивач надала докази щодо її середньомісячного доходу за місцем роботи на посаді практичного психолога який складає в середньому 11300 грн. 
Натомість відповідач, заперечуючи доводи позовної заяви не представив суду будь-яких доказів щодо надання допомоги на утримання дітей та його матеріального становища.
Відповідач обмежився посиланням на те, що його фінансове становище дозволяє сплачувати аліменти на дітей по 1500 грн щомісячно, однак не подав будь-яких доказів щодо його спроможності сплати аліментів у будь-якому розмірі.
Крім того не подав також доказів і щодо стану його здоров`я, на який посилався у відзиві на апеляційну скаргу.
З огляду на те, що відповідач після припинення спільного проживання з позивачкою (згідно відзиву на позов) продовжує надавати дітям матеріальну допомогу, забезпечує їх одягом, продуктами харчування, речами першої необхідності, то колегія суддів вважає, що вказані обставини у сукупності з іншими встановленими по справі обставинами дають підстави для висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі по 2000 грн щомісячно на кожну дитину, оскільки такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За змістом статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки рішення суду постановлено за невідповідності висновків суду обставинам справи, то таке підлягає скасуванню з постановленням нового рішення в частині визначення розміру аліментів.
Керуючись ст.ст.  374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Снятинського районного суду від 12 листопада 2021 року в частині визначення розміру аліментів скасувати та постановити нове рішення 
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 2000 грн щомісячно на кожного, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з 30.09.2021 року до досягнення дітьми повноліття. 
В решті рішення суду залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, у випадках передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                В.А. Девляшевський
О.О. Томин