УХВАЛА

15 квітня 2022 року 
м. Київ
справа № 240/3029/21
адміністративне провадження № К/990/2070/22  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Мороз Л.Л.,
суддів: Рибачука А.І.,  Бучик А.Ю., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року по справі №240/3029/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Управління соціального захисту населення Богунського району м.Житомира, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної та матеріальної шкоди,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Управління соціального захисту населення Богунського району м.Житомира про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної та матеріальної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачами йому невірно нараховані та виплачуються соціальні виплати. Вказував, що на час звернення до ОУ(ГУ) ПФУ в м.Житомирі 29.10.2015 із заявою коефіцієнт страхового стажу при нарахуванні пенсії враховувався 0,27 (фактично 0,55425) по о/р 171122/0629, хоча він додатково надав довідки, які просив врахувати при нарахуванні соціальних виплат, а також врахувати найвигідніші періоди доходу (з/п) та встановити соціальну виплату згідно вимог Конституції України. На думку позивача вказані дії ГУ ПФУ в Житомирській області вчинені не були. Окрім того, позивач посилається на те, що ГУ ПФУ в Житомирській області не надає на його вимогу відповідних розрахунків соціальних виплат, з яких можна було б встановити періоди які були враховані під час проведення нарахування соціальних виплат.
Крім того вказував, що пенсійним органом до 2020 року не зараховано весь наявний у нього страховий стаж та проігноровано найвигідніший період з/п (доходу) позивача, не проведено належної і економічно обґрунтованої індексації доходу, а дохід від заняття підприємницькою діяльністю за довідкою ДФС від 02.03.2018 свідомо не враховано.
Також, позивач посилався на те, що Управління соціального захисту населення Богунського району м.Житомира протиправно відмовило у призначенні субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з 01.12.2020 та невірно нарахувало соціальні виплати.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року, залишеним без змін постановою, у задоволенні позову відмовлено.
10 вересня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року у справі №160/5392/19. 
06 січня 2022 року ОСОБА_1 направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року по справі № 240/3029/21.
З Єдиного державного реєстру судових рішень та інформації автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" (ДСС) вбачається, що Сьомим апеляційним адміністративним судом оскаржувану постанову було прийнято 05 жовтня 2021 року. 
Вперше касаційну скаргу подано позивачем до Верховного Суду 01 листопада 2021 року, тобто у межах строку встановленого КАС України.
Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року вперше подану касаційну скаргу було повернуто скаржнику на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Згідно зворотнього поштового повідомлення (штрих код поштового відправлення 0102934585183) копію ухвали Верховного Суду від 10 листопада 2021 року отримано скаржником 06 грудня 2021 року.
06 січня 2022 року (відповідно до штрихкоду на конверті 1001429664926) касаційну скаргу повторно направлено до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2022 року залишено касаційну скаргу без руху. Надано скаржнику строк у десять днів із дня вручення копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом направлення до суду уточненої касаційної скарги з обґрунтуванням наявності підстав касаційного оскарження, передбачених ч. 4 ст. 328 і ч. 5 ст. 328 КАС України та надання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням обставин, які б обґрунтовували поважність пропуску строку з моменту отримання ухвали про повернення вперше поданої касаційної скарги до повторного звернення з касаційною скаргою, з наданням відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 07 лютого 2022 року про залишення касаційної скарги без руху скаржник надіслав уточнену касаційну скаргу та заяву про поновлення строку на касаційне оскарження в якій, підстави пропуску строку на касаційне оскарження обґрунтовує тим, що він вчасно не отримав копію постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року. 
Перевіривши доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження, Суд виходить з такого.
Так, пропущений строк касаційного оскарження може бути поновлений судом, якщо за результатами оцінки та перевірки наведених заявником у відповідній заяві підстав пропуску такого строку, суд дійде висновку про їх поважність.
Згідно зі статтею 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
Для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в обґрунтування поважності підстав пропуску строку касаційного оскарження, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, з яких достовірно вбачається існування обставин, зазначених у заяві про поновлення строку.
При цьому, відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Отже, нормами процесуального закону учасників справи зобов`язано діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку касаційного оскарження.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.
Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, суд має виходити з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними лише у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду першої та/або суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали своєчасному зверненню з такою скаргою.
Дослідивши зазначені позивачем доводи у підтвердження наявності підстав для поновлення строку касаційного оскарження, Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні такого клопотання.
Слід зауважити, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Компанія «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А.» проти Іспанії).
У рішенні у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.
Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Як зазначено в пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№32053/13), право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обґрунтованого рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).
Як вже зазначалося вище, позивач, як на поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, посилається на невчасне отримання копії постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року.
Разом з цим, залишаючи касаційну скаргу без руху, Суд вимагав від позивача надати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням обставин, які б обґрунтовували поважність пропуску строку з моменту отримання ухвали про повернення вперше поданої касаційної скарги до повторного звернення з касаційною скаргою, з наданням відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин.
Однак, зазначені вимоги Суду позивачем виконані не були.
Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.
При цьому, проміжок часу, який сплинув після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (05 жовтня 2021 року) до звернення з касаційною скаргою (6 січня 2022 року), є досить тривалим, та значно перевищує процесуальний строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України.
З огляду на вказане, Суд дійшов висновку про те, що при належному добросовісному відношенні скаржник не був позбавлений можливості подати касаційну скаргу в найкоротший строк після отримання ухвали Верховного Суду від 10 листопада 2021 року про повернення поданої касаційного скарги, проте таким правом не скористався, а тому обставини, зазначені скаржником в обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, не можуть бути підставою для поновлення такого строку.
Оцінивши доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження, проаналізувавши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску скаржником строку на касаційне оскарження та задоволення заяви про поновлення цього строку.
За правилами пункту 4 частини першої статті 333 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані судом неповажними.
Таким чином, враховуючи те, що доводи, наведені позивачем для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними, колегія суддів, відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України, дійшла висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтями 329, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року по справі №240/3029/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Управління соціального захисту населення Богунського району м.Житомира, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної та матеріальної шкоди.
   Надіслати скаржнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.Л. Мороз А.І. Рибачук  А.Ю.Бучик