ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/4138/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Щербака А.А. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Малиш Н.І.,     
за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М. 
розглянувши в м. Дніпро у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року (суддя Артоуз О.О.) у справі за позовом ОСОБА_1  до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, третя особа - Державне бюро розслідувань про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-
                                                  
                                                                  ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, третя особа - Державне бюро розслідувань  про визнання незаконним та скасування наказу просив визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. директора ТУ ДБР у м. Мелітополі №81 о/с від 26.04.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого Другого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі. 
Поновити позивача на посаді слідчого Другого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі або на рівнозначній посаді в ТУ ДБР у м. Мелітополі,.
Стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 - слідчому Другого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі середній заробіток з 27.04.2021 по дату прийняття судом рішення про поновлення на роботі.
Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді слідчого Другого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі або на рівнозначній посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі на користь позивача моральну шкоду у сумі 100 000 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року в задоволенні позову було відмовлено.
Позивачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано те, що при звільнення особи з публічної служби за загальними підставами, передбаченими КЗпП України, на цю особу поширюються гарантії, передбачені КЗпП України. Позивачу не було запропоновано рівнозначної посади. Позивачу не було наддано можливості ознайомлення  з усіма наказами, що перелічені в наказі про звільнення як підстави для звільнення. Звільнення позивача у зв`язку зі зміною штатного розпису та необхідністю заміщення посад особами рядового та  начальницького складу суперечить підпункту 4 пункту 3 прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань», відповідачем не було дотримано   зокрема ч. 2  ст. 40, частин 2,3 ст. 49-2 КЗпП України та ст. 87 ЗУ «Про державну службу». Також зазначено про відсутність доказів фактичного скорочення посади позивача, а відбулась лише  заміна назви посади. 
Представник позивача апеляційну скаргу підтримав.
Представник відповідача не з`явився, направив клопотання про відкладення розгляду справи до завершення призначення на посаду головного спеціаліста-юриста.
Представник третьої особи проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
В задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи було відмовлено, причини неявки представника не визнано поважними. 
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як було встановлено судом першої інстанції, 27.11.2018 ОСОБА_1 призначено на посаду слідчого Другого слідчого відділу (відділу розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів  та у сфері правосуддя)  Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, як обраний за конкурсом, з випробувальним строком 2 місяці. 
27.11.2018 складено Присягу державного службовця.
28.11.2018 переведено на посаду слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління  за його згодою, з випробувальним строком 2 місяці.
29.01.2019 присвоєно 4 ранг державного службовця.
01.03.2021 звільнено у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, відповідно до п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».
Позивач звернувся з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що спірний наказ є таким, що прийнятий у межах повноважень, у спосіб та у порядку, що визначенні чинним законодавством, а тому підстави для його скасування відсутні.
Також за висновками суду першої інстанції, відсутні підстави і для задоволення інших позовних вимог в частині поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі позовні вимоги є похідними від вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу №81 о/с від 26.04.2021, виданого Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Мелітополі, про припинення державної служби та звільнення з посади ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини 1 статті 87, Закону України «Про державну службу».
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується.
12 листопада 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України№ 794-VIII «Про Державне бюро розслідувань», який набрав чинності з 01 березня 2016 року, відповідно до статті 1 якого ДБР визначено як центральний орган виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.
Кабінетом Міністрів України 29 лютого 2016 року прийнято постанову №127 «Про утворення Державного бюро розслідувань».
03 грудня 2019 року Верховна Рада України прийняла    Закон України  №305-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань», який набрав чинності 27 грудня 2019 року.
Статтею 1 Закону №794-VIII      (у редакції    з 27.12.2019 року) визначено, що ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.
Як було встановлено судом першої інстанції,  із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019 № 305-ІХ, який набрав чинності з 27.12.2019, змінено правовий статус ДБР (нова редакція статті 1 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»), змінено підхід до визначення організаційної структури ДБР (внесення змін до абзацу 2 частини першої статті 9 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»), створено умови для проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР (нова редакція статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»), регламентовано порядок переведення працівників виключно в рамках однієї категорії посад (стаття 143 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»).
Крім того, на виконання вимог абзацу другого частини першої статті 9 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» (в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 03.12.2019 № 305-ІХ), Указом Президента України від 05.02.2020 № 41/2020, затверджено нову організаційну структуру ДБР.
ДБР від 08.07.2020 № 323 затверджено Перелік посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, яким передбачено, що посади директора та заступників директора ТУ ДБР, які належали до посад державної служби, заміщуються посадами рядового та начальницького складу із присвоєнням граничних спеціальних звань за цими посадами.
Надалі, наказом ДБР від 15.10.2020 № 583 внесено зміни до наказу ДБР від 08.07.2020 № 323, та доповнено Перелік посад у територіальних управліннях, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, зокрема посадами:
начальник відділу (слідчого, оперативного) - підполковник ДБР;
заступник начальника відділу (слідчого, оперативного) - підполковник ДБР;
старший слідчий слідчого відділу - майор ДБР;
слідчий слідчого відділу - капітан ДБР.
На підставі положень статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та подання директора ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, наказом ДБР від 15.10.2020 № 581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань» в.о. Директора полковник ДБР Сухачов О.О. затвердив структуру та штатну чисельність ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі.
У подальшому 19.10.2020 до ДБР надійшло подання директора ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі № 17-09/51ДСК про внесення змін до штатного розпису відповідного ТУ ДБР.
На підставі положень статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та зазначеного подання, наказом ДБР від 20.10.2020 № 202 ДСК «Про затвердження та введення в дію штатного розпису ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі на 2020 рік», затверджено зміни до штатного розпису ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, які вводилися у дію з 01.02.2021 (в частині змін згідно додатку № 6).
Згодом, наказом ДБР від 30.12.2020 № 303 ДСК затверджено зміни до наказу ДБР від 20.10.2020 № 202 ДСК в частині дати введення в дію змін до штатного розпису, зокрема, замість 01.02.2021 визначено дату 01.03.2021.
Так, згідно з додатком до наказу ДБР від 20.10.2020 № 202 ДСК, посади державної служби ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, в тому числі посаду, яку обіймав позивач виведено із штатного розпису.
Водночас до штатного розпису ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі введено нові посади (іншої категорії) - рядового та начальницького складу у новостворених відділах згідно нової структури територіального управління.
Після внесення змін до штатного розпису:
У Першому слідчому відділі (з дислокацією у м. Мелітополі) передбачено:
1 посада начальника відділу - старший начальницький склад (підполковник ДБР);
1 посада старшого слідчого - старший начальницький склад (майор ДБР);
2 посади слідчих - начальницький склад (капітан ДБР).
У Другому слідчому відділі (з дислокацією у м. Запоріжжі) передбачено:
1 посада начальника відділу - старший начальницький склад (підполковник ДБР);
1 посада заступника начальника - старший начальницький склад (підполковник ДБР);
4 посади старших слідчих - начальницький склад (майор ДБР);
4 посади слідчих - начальницький склад (капітан ДБР).
У Третьому слідчому відділу (з дислокацією у м. Херсоні) передбачено:
1 посада начальника відділу - старший начальницький склад (підполковник ДБР);
1 посада заступника начальника - старший начальницький склад (підполковник ДБР);
4 посади старших слідчих - начальницький склад (майор ДБР);
4 посади слідчих - начальницький склад (капітан ДБР).
Отже, посади державної служби у раніше діючих підрозділах, зокрема, посади слідчих у Другому слідчому відділі (відділ з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) були скорочені.
Наказом ТУ ДБР у м. Мелітополі «Про внесення змін до наказу ТУ ДБР у м. Мелітополі від 22.10.2020 135 о/с «Про попередження працівників» від 26.01.2021 № 4, Відділу кадрової роботи та державної служби ТУ ДБР у м. Мелітополі доручено персонально попередити працівників ТУ ДБР у м. Мелітополі, посади яких з 01.03.2021 скорочуються, про наступне вивільнення.
На підставі наказів ДБР від 20.10.2020 № 202 ДСК, від 30.12.2020 №303 ДСК та наказів ТУ ДБР у м. Мелітополі від 22.10.2020 № 135-ос та від 26.01.2021 № 4 ос, персонального попередження про наступне вивільнення від 26.01.2020 № 17-09/439/9-23/2021, ТУ ДБР у м. Мелітополі видано наказ від 26.02.2021 № 34-ос, припинено державну службу та звільнено позивача з посади державної служби.
Як свідчать матеріали вправи справи, 26.01.2021 за вих.. №17-09/439/9-23/2021 ТУ ДБР у м. Мелітополі надано ОСОБА_1 про наступне вивільнення, відповідно до якого зазначено, що у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, відповідно до наказу Державного бюро розслідувань від 15 жовтня 2020 року № 581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань», затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державною бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, відповідно до наказу Державного бюро розслідувань від 20 жовтня 2020 року № 202дск «Про затвердження змін штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі», відповідно до наказу Державного бюро розслідувань від 15 жовтня 2020 року № 583 «Про внесення змін до Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, ідо підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами», керуючись наказом Державного бюро розслідувань від 30 грудня 2020 року № 303 дск «Про затвердження змін до наказів Державного бюро розслідувані» та наказом Державною бюро розслідувань від 25 січня 2021 року № 43дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі на 2021 рік», попереджаємо про наступне скорочення посади слідчого другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, яку Ви обіймаєте, з 01 березня 2021 року.
Вас буде звільнено на підставі пункту 1 частини першої етапі 87 Закону України «Про державну службу» з виплатою згідно з частиною четвертою цієї статті вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.
З Попередженням позивач ознайомлений  під підпис, на якому позивач власноручно зазначив про незаконність попередження та наказів. 
З 01.03.2021 по 21.04.2021 позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності, в яких зазначено, що позивач повинен стати до роботи 24.04.2021 та заявою позивача від 03.04.2021 долученою до позовної заяви.
Листом від 26.04.2021 №17-09/5379/9-23/2021 Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, направлено на адресу позивача, відповідно до якого повідомлено, що станом на 26.04.2021 в Територіально управлінні є вакантна одна посада державної служби, а саме головний спеціаліст (з інформаційних  технологій) відділу режимно-секретної роботи та захисту інформації. У зв`язку з чим вказана вакантна посада запропонована позивачу.
В зв`язку з перебуванням позивача па лікарняному, наказом ТУ ДБР у м. Мелітополі від 01.03.2021 № 65-ос внесено відповідні зміни до наказу ТУ ДБР у м. Мелітополі від 26.02.2021 № 34-ос та після отримання всіх лікарняних листків непрацездатності видано наказ ТУ ДБР у м. Мелітополі від 26.04.2021 № 81 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Наказ про звільнення вручений позивачу, з ним проведено повний розрахунок, зокрема, виплачена компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога у розмірі 2 середньомісячних заробітних плат.
Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про державну службу», державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави (ч.1). Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (ч.2).
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну службу» посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.
Положеннями п.17 ч.3 ст.3 Закону України «Про державну службу» передбачено, що дія цього Закону не поширюється на: осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом.
Положеннями ст.14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» передбачено, що служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (ч.2). На службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки. Прийняття громадян України на службу до Державного бюро розслідувань без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Кваліфікаційні вимоги та критерії професійної придатності для зайняття посад у підрозділах Державного бюро розслідувань затверджуються Директором Державного бюро розслідувань (ч.3).
Пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» передбачено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення (ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу»).
Судом першої інстанції вірно було взято до уваги те, що згідно зі статтею 1 Закон України «Про Державне бюро розслідувань» (у редакції, чинній з 27.12.2019 року) Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.
Тобто, відбулась зміна правового статусу Державного бюро розслідувань з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган.
Статтею 91 Закону України «Про державну службу» визначено особливості проходження державної служби в окремих державних органах.
Особливості вступу, проходження та припинення державної служби у Апараті Верховної Ради України, державних органах, зазначених у частинах першій, восьмій - десятій цієї статті, інших органах системи правосуддя, дипломатичної служби, правоохоронних, митних та податкових органах регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, визначених спеціальним законодавством у відповідній сфері (ч.11 ст.91 Закону України «Про державну службу»).
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», систему Державного бюро розслідувань складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи. Організаційна структура Державного бюро розслідувань визначається Президентом України.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань (ч.1). Служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону (ч.2). На службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки (ч.3).
Указом Президента України від 05 лютого 2020 року №41/2020 затверджено організаційну структуру Державного бюро розслідувань.
02 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12 грудня 2019 року №378-IX, яким внесено зміни до Кодексу законів про працю України та викладено його у новій редакції. Так, нормами зазначеного Закону змінено порядок скорочення державних службовців.
Зокрема, відповідно до частини 6 статті 49-2 Кодексу законів про працю України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:
про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;
у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;
не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що законодавець при регулюванні трудових відносин при проходженні та припинені державної служби згідно Закону України «Про державну службу» та державної служби особливого характеру згідно Закону України «Про Державне бюро розслідувань» встановив певні відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій службовців, у тому числі введено особливості щодо проходження служби та реалізації повноважень службовців Державного бюро розслідувань.
Працівники Державного бюро розслідувань є особами рядового і начальницького складу, державними службовцями та особами, які уклали трудовий договір (контракт).
Враховуючи правовий статус Державного бюро розслідувань, державні службовці, які працюють у вказаному правоохоронному органі на відміну від державних службовців органів виконавчої влади мають певні особливості вступу, проходження та припинення державної служби, які визначені спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про Державне бюро розслідувань».
Отже, після внесення Законом України від 14 січня 2020 року №440-IX змін у Закон України «Про державну службу», норми частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України в частині обов`язку власника або уповноваженого ним органу запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації на державних службовців не поширюються.
Судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/202 зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.
Однак, положеннями частини 3 статті 5 Закону України «Про державну службу» визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом.
Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону України «Про державну службу», на час прийняття оскаржуваного наказу було врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, судом першої інстанції вірно встановлено, що в даному випадку саме норми спеціального законодавства підлягають застосуванню.
Норми ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» не скасовувались та неконституційними не визнавались, а відтак відсутні підстави вважати, що відповідач діяв неправомірно, запропонувавши позивачу іншу вакантну посаду державної служби у Державному бюро розслідувань, оскільки цей обов`язок органу встановлений лише при наявності таких вакантних посад.
Щодо застосування до спірних правовідносин ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» у редакції, чинній з 06.03.2021 зі змінами, що внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» №1285-ІХ від 23.02.2021.
Судом першої інстанції вірно було зазначено, що з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» № 1285-ІХ від 23.02.2021 позивач, вже отримав попередження про наступне вивільнення та, зважаючи на принцип незворотності дії   закону   в часі (ст.58 Конституції України), норма, яка зобов`язувала суб`єкта призначення запропонувати позивачу посади, ще не діяла, а тому не підлягала застосуванню.
Вірними є висновки суду першої інстанції, що позивача було звільнено правомірно, оскільки позивач попереджений про наступне звільнення завчасно, посада, яку обіймав позивач, дійсно скорочена, а у відповідача не було обов`язку пропонувати йому будь-які посади.
Таким чином, судом першої інстанції рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.
Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, третя особа - Державне бюро розслідувань про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції в строк, передбачений ст. 329 КАС України.
Постанова у повному обсязі складена 20 січня 2022 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш