ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/419/22 Справа № 173/2257/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 року         Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення боргу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2021 року, - 
В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позивач просила стягнути з відповідача суму боргу 140867.83 грн., з яких: 104000.00 грн. - борг станом на 11.07.2017 року; 26165 41 грн.,- інфляційне збільшення; 10702.42 грн. - штрафні санкції.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним: позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті чоловіка їй стало відомо, що відповідач, ОСОБА_2 , взяв в борг у ОСОБА_3 , чотири тисячі доларів США (сто чотири тисячі грн., станом на липень 2017 року), що підтверджується відповідною розпискою від 11.07.2017 року. В зазначеній розписці відповідач зобов`язувався повернути кошти до 31.12.2017 року.
21.03.2020 року вона здійснила телефонний дзвінок до відповідача. З телефонної розмови їй стало відомо, що відповідач кошти її померлому чоловікові не повернув, заборгованості не заперечував та зазначив, що деталі зазначеної угоди розповість при особистій зустрічі. Проте впродовж півроку відповідач на зв`язок більше не виходив. 02.10.2020 року в порядку досудового регулювання спору нею складено та направлено поштою відповідачеві претензію, яку відповідач отримав 05.10.2020 року, проте відповіді на дану претензію не було надано. Грошові кошти відповідач не повернув, що й стало підставою звернення до суду (а.с.1-3).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2021 року позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу — задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 грошові кошти, борг за договором позики, в загальній сумі 140867 ( сто сорок тисяч вісімсот шістдесят сім ) грн. 83 коп., яка складається з наступного 104000.00 (сто чотири тисячі) грн. – сума боргу станом на 11.07.2017 року; 26 165 (двадцять шість тисяч сто шістдесят п`ять) грн.. 41 коп., - інфляційне збільшення; 10 702 (десять тисяч сімсот дві) грн., 42 коп. - ( 3% річних, штрафні санкції) Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1410.00 грн. покладено на позивача ОСОБА_1 (а.с.63-68).

Не погодившись із рішенням суду,  ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с.72-75).

Правом відзиву на апеляційну скаргу, позивач не скористалась. 

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити. 

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11.07.2017 року між покійним чоловіком позивачки ОСОБА_3 ,. і відповідачем, ОСОБА_2 , був укладений договір позики відповідно до якого ОСОБА_3 , передав в борг відповідачу 4000.00 доларів США, що підтверджується розпискою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач порушив умови договору та не повернув отримані в борг грошові кошти.

Проте погодитися з таким висновком суду, колегія суддів не може. 

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 надала до суду копію розписки ОСОБА_2 від 11.07.2017 року, відповідно до якої останній взяв у чоловіка позивачки 4000 доларів США та зобов`язався повернути суму позики до 31.12.2017 року.
На копії розписки відображений підпис ОСОБА_2 (а.с.9). 
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена у частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
При цьому, наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.
Разом з тим, позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію розписки. Оригінал розписки в матеріалах справи відсутній.
При цьому відповідач наполягає на тому, що за життя ОСОБА_3 повернув йому борг.
Відповідно до ч.5 ст.95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях, повинен зазначити про наявність у нього оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого посвідчення.
Згідно з ч.6 ст.95 ЦПК України якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться до уваги.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 на обґрунтування своїх позовних вимог не надала суду належні та допустимі докази, не довела їх переконливість, а також не довела наявності обставин, на які посилалася як на підставу своїх вимог, не довела факту укладення договору позики, не пояснила відсутність оригіналу розписки, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. 
За таких обставин, встановивши, що доводи позивача про боргові зобов`язання відповідача ґрунтуються не на оригіналі боргового зобов`язання, а на копії розписки та всупереч частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, а не її копія чи документ, виготовлений за допомогою технічних засобів.

А тому, з урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню. 

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити. 

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2021 року — скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: