Номер провадження: 33/813/367/22
Номер справи місцевого суду: 494/1800/21 
Головуючий у першій інстанції Римар  І.А. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        22.03.2022 року                                                                 м. Одеса

       Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
за участю секретаря Хухрова С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, без участі учасників, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Березівського районного суду Одеської області від 17 січня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124, та ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
Зазначеною постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124, ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 34000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, а також стягнуто судовий збір в сумі 496,20 грн.
Так, 29.12.2021 року до Березівського районного суду Одеської області від Березівського РВП ГУНП в Одеській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 та ч. 4 ст. 130 КУпАП (а.с. 1-60).
Постановою Березівського районного суду Одеської області від 10.01.2022 року вказані справи об`єднанні в одне провадження під спільним номером 494/1800/21 (провадження 3/494/47/22) та призначені до розгляду (а.с. 62).
Згідно протоколу серії ОБ №099348 про адміністративне правопорушення від 07.11.2021 року вбачається, що 07.11.2021 року о 16:10 годині в с. Чигирин Березівського району Одеської області по вул. Миру водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ 21061, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан сп`яніння проводився у відповідному порядку, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.130 КУпАП.
Із протоколу серії ДПР18 №166842 про адміністративне правопорушення від 07.11.2021 року вбачається, що 07.11.2021 року о 16:10 годині в с. Чигирин Березівського району Одеської області по вул. Миру водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ 21061, д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався що це було безпечно, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на громадянина ОСОБА_2 та завдав йому тілесні ушкодження, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.
Також із протоколу серії ОБ №099350 про адміністративне правопорушення від 07.11.2021 року вбачається, що 07.11.2021 року о 16:20 годині в с. Чигирин Березівського району Одеської області по вул. Миру водій автомобіля марки ВАЗ 21061, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , скоїв дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП), при цьому місце пригоди залишив, за що передбачена відповідальність за ст.122-4 КУпАП.
Не погоджуючись із вказаною постановою, 31.01.2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124, ч. 1 ст.130 КУпАП.
 
Справа була призначена до розгляду на 28.02.2022 року, на 11.00 год., про що учасники справи були належним чином повідомленими (а.с.92-97).
При цьому правопорушник ОСОБА_1 надав суду клопотання про розгляд справи в його відсутність і закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.98-99).
Проте розгляд справи було відкладено на 22 березня 2022 на 10:20 год., про що учасники справи також були належним чином повідомленими (а.с.100-106), однак заяв про відкладення розгляду справи з тих чи інших підстав від них не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
За змістом статті 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 251 КУпАП встановлено що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При цьому для притягнення особи до адміністративної відповідальності обсяг доказів, долучених до матеріалів справи, в їх сукупності повинен бути необхідним та достатнім для беззаперечного висновку про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення.

Крім того, згідно з ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції відбувся з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності, докази були досліджені об`єктивно та безсторонньо, жодних порушень прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, або потерпілої особи, допущено не було, внаслідок чого суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч.4 ст.130 КУпАП.

Так, відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після ДТП за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, передбачена ч.4.ст.130 КУпАП.
Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху (далі - ПДР), що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Відповідальність з  залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця ДТП, до якої вони причетні, передбачена ст. 122-4 КУпАП.
Згідно з п.п. 2.10. а) ПДР у разі причетності до ДТП водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

При винесенні оскаржуваної постанови, суд першої інстанції вірно виходив із того, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ст.ст. 122-4, ч.4 ст. 130 КУпАП, оскільки він вчинив ДТП та з місця пригоди поїхав, після чого вживав алкогольні напої та перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду №101.
Також, суд обгрунтовано виходив із того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення по ч.4 ст.130 КУпАП, повністю підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №099348 від 07.11.2021 року, актом огляду на стан сп`яніння №101, письмовими поясненнями ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 . Апеляційний суд також погоджується і з тим, що винуватість у вчиненні адміністративних правопорушень за ст.122-4 і ст.124 КУпАП, також підтверджена зібраними та дослідженими доказами, які містяться у матеріалах справи. 
Крім того, ОСОБА_1 не надав мотивованих доказів до суду першої та апеляційної інстанцій на спростування обставин, зазначених у протоколах про адміністративні правопорушення, а тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про доведеність наявності у діях водія ОСОБА_1 порушень та вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-2, 124, ч.1 ст.130 КУпАП.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності висновку місцевого суду не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.
Також, під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі та суду апеляційної інстанції щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Таким чином, при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд повною мірою врахував характер і спосіб вчиненого, особу правопорушника, ступінь його вини, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, і обґрунтовано застосував міру адміністративного покарання.

Також суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити, що законодавство вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку висуває поліцейський, був спростований фактами захисту, встановленими на підставі доказів, - і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням або її спростування.
Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

Апеляційний суд також зазначає, що Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги  ОСОБА_1 та скасування законної та обґрунтованої постанови суду першої інстанції немає.

Згідно ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. 
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч.4 ст.130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, 
        ПОСТАНОВИВ:        

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Березівського районного суду Одеської області від 17 січня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, ч.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 28.03.2022 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                 С.М. Сегеда