ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2022 року 
м. Чернівці
справа № 715/2466/15
провадження 822/99/22
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,
за участю секретаря Конецької Д.Г., 
учасники справи:
позивач та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,
відповідачка та позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 , 
апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16 листопада 2021 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Цуренко В.Д.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2015 року ОСОБА_1   звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю.
Посилається на те, що відповідно до договору дарування від 02 липня 2014 року, укладеним між ним та ОСОБА_3 , він є власником 1/2 частки житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
Також у їхній, з відповідачкою, спільній частковій власності, перебуває земельна ділянка площею 0,1902 га, кадастровий номер 7321084800:01:003:0256, на якій розташований вказаний житловий будинок. 
Територія земельної ділянки огороджена, на воротах та хвіртці встановлено запірні пристрої, ключі від яких відповідачка відмовляється надати.
На його неодноразові прохання й вимоги надати доступ до земельної ділянки та житлового будинку відповідачка не реагує.
Просив суд усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою по   АДРЕСА_1 площею 0,1902 га, кадастровий номер 7321084800:01:003:0256, на якій знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, шляхом вселення його у вказаний будинок.
Зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 ключі від в`їзних воріт, хвіртки та від житлового будинку і всіх приміщень.
Заборонити ОСОБА_2 чинити ОСОБА_1 перешкоди у доступі та користуванні земельною ділянкою, а також житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами. Вирішити питання про судові витрати.
У вересні 2016 року   ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості частки в майні.
В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до договору дарування від 02 липня 2014 року, вона є власником Ѕ частки житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , а власником іншої 1/2 частки - ОСОБА_1 , який є відповідачем по справі.
Зазначений будинок розташований на земельній ділянці розміром 0,1902 га, кадастровий №7321084800:01:003:0256, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Вказана земельна ділянка належить ОСОБА_2 , на підставі рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 березня 2010 року у справі №2-21/10.
Вказує на те, що її колишній чоловік ОСОБА_1 , за час спільного проживання, у період з 2008 року по 2012 роки, створював перешкоди у користуванні належним їй на праві спільної часткової власності будинком, а також постійно погрожував фізичною розправою.
Вважає, що в подальшому з боку ОСОБА_1 , їй будуть чинитись перешкоди у користуванні житловим будинком та господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за вищевказаною адресою.
16 листопада 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області прийнято відмову ОСОБА_2  від частини зустрічних позовних вимог щодо здійснення виділу їй Ѕ частини у праві власності на житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 та стягнення з  ОСОБА_1  на її користь вартості переобладнання приміщень і провадження у вказаній частині закрито. 
Тому, з урахуванням змінених позовних вимог, просила суд стягнути на користь ОСОБА_2  виплату вартості 1/2 частки у будинковолодінні по  АДРЕСА_1 ,  в розмірі 1 088 432 гривні 50 коп. Вирішити питання про розподіл судових витрат. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю задоволено.
Усунено перешкоди у користуванні ОСОБА_1 , належним йому на праві спільної часткової власності майном, а саме, об`єктами нерухомого майна: земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею 0,1902 га, кадастровий номер 7321084800:01:003:0256 та розташованим на цій земельній ділянці житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, шляхом вселення його – ОСОБА_1 у вказаний житловий будинок  та зобов`язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 ключі від в`їзних воріт, хвіртки та від житлового будинку і усіх приміщень, а також заборонити ОСОБА_2 чинити ОСОБА_1 перешкоди у доступі та у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення вартості частки в майні відмовлено.
Скасовано заходи забезпечення позову.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що факт існування перешкод у користуванні власністю був доведений належними та допустимими доказами. 
Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 не було заявлено вимоги про припинення її права власності на спірне майно, тому немає підстав для задоволення вимог про стягнення вартості частки спірного майна на користь ОСОБА_2 .
При цьому суд першої інстанції керувався ст.365 ЦК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольни її позов в повному обсязі.
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ОСОБА_1 не доведено та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона чинить йому перешкоди у користуванні нерухомим майном. 
Також посилалася на те, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин ст. 365 ЦК України.
Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.
У відповідь на відзив ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю відмовити та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення вартості частки у житловому будинку. 
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій
ОСОБА_1 на праві власності належить Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 та Ѕ частки земельної ділянки з кадастровим номером 73221084800:01:003:0256 площею 0,1902 га, яка розташована за вказаною адресою.
ОСОБА_2 на праві власності належить Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 та Ѕ частки земельної ділянки з кадастровим номером 73221084800:01:003:0256 площею 0,1902 га, яка розташована за вказаною адресою.
Відповідно до висновків судових експертиз № 16030 від 17 червня 2016 року та № 177 від 09 вересня 2021 року спірне майно є подільним, частки сторін можуть бути виділені співвласникам.
Згідно висновку судового експерта №177, вартість  домоволодіння по АДРЕСА_1 становить 1 656 700 гривень.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
При цьому згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або його частини, вимагати будь-яких усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Такий висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 643/180/17.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачу на праві власності належить 1/2 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , а відповідач чинить йому перешкоди у користуванні власністю.
При цьому, обґрунтовуючи необхідність відмови у позові, ОСОБА_2 посилалася, зокрема, на те, що вона не чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю. 
Разом з цим, ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувала, що доступ до будинку та господарських споруд здійснюється через спільну територію подвір`я, що огороджена, має вхідні ворота, які закриваються на ключ, який знаходиться у відповідачки.
Із листа Глибоцького ВП Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області від 21 червня 2019 року № 5768/23/52/01-2019 вбачається, що за результатами проведеної Глибоцьким ВП Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області перевірки встановлено заміну відповідачкою замків (т.2 а.с.13).
Також допитаний в суді першої інстанції свідок - працівник поліції ОСОБА_4 , пояснив, що він неодноразово (за заявами ОСОБА_1 ) виходив по місцю проживання ОСОБА_2 , проте йому не вдалося поспілкуватися з відповідачкою через її відсутність за місцем проживання. Також ОСОБА_4 не міг потрапити на територію будинковолодіння, оскільки були зачинені вхідні ворота.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог ОСОБА_1 , що також свідчить про заперечення нею факту користування ОСОБА_1 належною йому часткою в майні. 
З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме дії ОСОБА_2 щодо не допуску ОСОБА_1 на територію розташування житлового будинку, що частково йому належить, позбавили останнього вільного доступу у будь-який час до свого нерухомого майна, а тому суд обґрунтовано поновив порушене право власності ОСОБА_1 на користування власністю шляхом задоволення первісного позову.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивачу перешкоджають у користуванні його власністю, оскільки в апеляційній скарзі ОСОБА_2 підтверджує факт наявності вкрай неприязних стосунків між сторонами, що унеможливлює спільне володіння та користування житловим будинком.
Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про стягнення вартості частки в житловому будинку.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення в частині мотивів відмови у задоволенні зустрічного позову, не відповідає.
Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 не було заявлено вимоги про припинення її права власності на спірне майно, тому немає підстав для задоволення вимог про стягнення компенсації вартості частки спірного майно на користь ОСОБА_2 .
При цьому суд першої інстанції керувався ст.365 ЦК України.
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.
Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Системний аналіз статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.
Відповідно до висновків судових експертиз № 16030 від 17 червня 2016 року та № 177 від 09 вересня 2021 року спірне майно є подільним, частки сторін можуть бути виділені співвласникам.
Згідно з висновком судового експерта №177, вартість  домоволодіння по АДРЕСА_1 становить 1 656 700 гривень.
Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, регулюються статтею 364 ЦК України.  
Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
При цьому згода інших співвласників на виплату співвласнику, який бажає отримати компенсацію вартості його частки, не є обов`язковою, проте судам під час вирішення справ зазначеної категорії необхідно з`ясувати, чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які мають (не мають) змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.
З огляду на викладене, суд дійшов помилкового висновку, що задоволення зустрічних позовних вимог можливе лише за умови пред`явлення ОСОБА_2 вимоги про припинення її права власності на спірне майно, керуючись при цьому ст.365 ЦК України, оскільки право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. 
Крім того, ОСОБА_2 звернулася до суду з підстав, визначених статтею 364 ЦК України, тому суд неправильно застосували норми матеріального права.
Посилання суду на положення статті 365 ЦК України є помилковим, оскільки вказана норма регулює випадки, коли позивач - співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів у справі.
З урахуванням закріплених у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суд мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі у справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Апеляційним судом встановлено, що спірне майно є подільним, частки сторін можуть бути виділені співвласникам, що підтверджується висновками судових експертиз № 16030 від 17 червня 2016 року та № 177 від 09 вересня 2021 року.

Крім того, ОСОБА_2 не довела, що виплата компенсації, яку вона визначила у розмірі 1 088 432 гривні 50 коп., не становитиме для ОСОБА_1 надмірний тягар.

Апеляційний суд вважає, що з урахуванням того, що спірне майно є подільним, частки сторін можуть бути виділені співвласникам, та, за умови, що суд не може спонукати особу придбавати майно поза її волею, у задоволенні зустрічного позову слід було відмовити саме цих підстав. 

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову, однак помилився щодо мотивів такої відмови.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Згідно із п.4 ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення вартості частки у житловому будинку слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16 листопада 2021 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення вартості частки у житловому будинку змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складання повного тексту постанови – 02 березня 2022 року.
Головуючий                                                 М.І. Кулянда 
Судді:                                                          О.О. Одинак 
                                                               Н.Ю. Половінкіна