П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

__________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 р.	 м.Одеса	Справа № 420/20338/21	

Головуючий І інстанції: Аракелян М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 01.12.2021р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В:
27.10.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просив суд:
- визнати протиправною відмову відповідача, викладену у відповіді від 08.10.2021р. №18526-19047/Д-02/8-1500/21, щодо перерахунку та виплаті йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з зарахуванням до суддівського стажу період проходження військової строкової служби та половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному закладі;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати йому до суддівського стажу (39 років та 04 місяця) період проходження військової строкової службі 2 роки з 24.05.1970р. по 10.06.1972р. та половину навчання за денною формою у вищому юридичному закладі Харківському юридичному інституті 2 роки з 01.08.1973р. по 22.06.1977р. (всього 4 роки), а також визнати новий відсотковий розмір грошового утримання судді у відставці, перерахувати та сплачувати йому нове щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 24.09.2021р. тобто з дня звернення із заявою до ГУ ПФУ в Одеської області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ПФУ в Одеській області, при призначенні позивачу довічного грошового утримання судді, було здійснено невірний розрахунок стажу, який враховується при визначенні розміру грошового утримання, а саме констатовано, що стаж складає - повних 39 років. Позивач із вказаним не погоджується та наголошує на тому, що при розрахунку його стажу безпідставно до нього не було включено періоди проходження строкової військової служби та половину строку навчання в вищому навчальному закладі. Неврахування вказаних періодів прямо впливає на визначення розміру довічного грошового утримання судді та порушує право позивача на його отримання у належному розмірі.
Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року (ухваленим         в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано протиправними дії з відмови ГУ ПФУ в Одеській області, викладені у відповіді від 08.10.2021р. №18526-19047/Д-02/8-1500/21, у перерахунку та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зарахуванням до суддівського стажу періоду проходження військової строкової служби та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному закладі. Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати ОСОБА_1   до суддівського стажу 39 років та 04 місяця - період проходження військової строкової службі 2   роки з 24.05.1970р. по 10.06.1972р., зарахувати половину навчання за денною формою у вищому юридичному закладі ХЮІ (Харківському юридичному інституті) 2 роки з 01.08.1973р. по 22.06.1977р., перерахувати та сплатити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з урахуванням відповідного суддівського стажу з 24.09.2021р. (дня його звернення з заявою до ГУ ПФУ       в Одеської області). Стягнуто з ГУ ПФУ в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник ГУ ПФУ в Одеській області 04.01.2022р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.12.2021р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
19.01.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
Позивач - ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та з грудня 2016р. отримує довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди.
Згідно з поданням про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді від 13.09.2016р. №28, стаж роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання  складає 42 роки 3 місяці 26 днів, у т.ч. служба в армії та навчання у ВНЗ.
01.09.2020р. рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/5372/20 зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області перерахувати та сплатити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до довідки Одеського апеляційного суду від 10.03.2020р. № 06-21/291/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 236475 грн., починаючи з 19.02.2020р., з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
05.10.2020р., на виконання рішення суду, відповідачем було проведено перерахунок довічного утримання судді (рішення №951050829850), із розрахунку стажу судді - 39 років 4 місяці 12 днів та, відповідно, загального відсотку від грошового забезпечення - 88%.
08.10.2021р. у відповідь на звернення позивача щодо розрахунку його стажу на посаді судді для визначення розміру грошового утримання, ГУ ПФУ в Одеській області листом №18526-19047/Д-02/8-1500/21 повідомлено, що на виконання вказаного рішення суду позивачу проведено перерахунок грошового утримання у розмірі 88%, а щодо зарахування стажу вказано посилання на ст.137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», де, у свою чергу, відсутня вимога щодо включення періодів проходження строкової військової служби та половини строку навчання в вищому навчальному закладі.
Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права на отримання довічне грошове утримання судді у відставці в належному розмірі, звернувся до суду з даним позовом. 
Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності спірного рішення відповідача.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
За приписами ст.ст.21,22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до ст.126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Так, спірні у цій справі відносини регулюються, зокрема, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд. 
Як слідує зі змісту положень ч.1 ст.142 Закону №1402-VIII, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. 
До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 
1) 61 рік - які народилися з 01.01.1954р. по 31.12.1954р.;
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 01.01.1955р. по 31.12.1955р.
При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого ч.1 цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого ч.1 цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом №1058-IV (ч.2 ст.142 Закону №1402-VIII).
За змістом ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Частиною 4 та 5 ст.142 Закону №1402-VIII регламентовано, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Конституційний Суд України, досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011р. №18-рп/2011 вказав, що це утримання      є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з ПФУ за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. 
У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, тобто матеріального та соціального забезпечення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013р. №3-рп/2013 (справа стосовно змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) вказано про те, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є «невід`ємним елементом» їх статусу.
Колегія суддів зазначає про те, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях: від 24.06.1999р. №6-рп/99, від 20.03.2002р. №5-рп/2002 (справа щодо пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004р. №19-рп/2004 (справа щодо припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005р. №8-рп/2005 (справа щодо пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007р. №4-рп/2007 (справа щодо гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008р. №10-рп/2008, а також у рішенні від 18.02.2020р. №2-р/2020.
Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (ч.6 ст.126 Конституції України).
Відставка ж судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абз.4 пп.3.1 п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013р. №10-рп/2013).
У даному випадку, перерахунок, який було проведено ГУ ПФУ в Одеській області на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 10.03.2020р. №06-21/291/2020 (на виконання рішення суду від 01.09.2020р. у справі №420/5372/20), був обумовлений відновленням раніше порушених прав позивача з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020р. у справі №2-р/2020. 
Як встановлено судом апеляційної інстанції, при здійсненні вказаного перерахунку, пенсійним органом, при визначенні відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, було враховано лише стаж роботи позивача на посаді судді (39 років 4 місяці), що склало 88% (50% (20 років) + 38% (кожний повний рік роботи на посаді понад 20 років) від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Разом із тим, до стажу роботи позивача, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, не зараховано періоди проходження військової строкової служби з 24.05.1970р. по 10.06.1972р. та половину часу навчання у Харківському юридичному інституті з 01.08.1973р. по 22.06.1977р.
Надаючи оцінку рішенню суду 1-ї інстанції у вимірі встановлених обставин справи та доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.137 Закону №1402-VIII, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному та відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності Законом №1402-VIII, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді у відповідності до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання) (абз.4 п.34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону).
На час подання заяви про звільнення позивача був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI, ст.120 якого передбачено те, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, що визначається відповідно до ст.135 цього ж Закону, має право подати заяву про відставку.
За змістом ч.1 ст.135 Закону №2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді, зокрема: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Як передбачено ч.3 ст.141 Закону №2453-VI (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015р. №192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. №1-8/2016), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
При цьому, до набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992р. №2862-ХІІ.
Так, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень (ч.1 ст.43 Закону №2862-ХІІ).
За приписами ч.4 ст.43 Закону №2862-ХІІ, до стажу роботи, що дає право на відставку судді  та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів та арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України     та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
У відповідності до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-ХІІ, час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно зі ст.25 Конституційного Договору від 08.06.1995р. №1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення.
Як передбачено п.1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.
Згідно із положеннями ч.3 ст.106 Конституції України, Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази та розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.
Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання (ч.1 ст.117 Конституції України).
За приписами ст.1 Указу Президента України від 10.07.1995р. №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (втратив чинність 20.03.2008р.), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
При цьому, у відповідності до абз.2 п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005р. №865, до стажу роботи, що надає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, окрім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, а також календарний період проходження строкової військової служби.
Зазначена вимога також містилася і в п.2.6. «Положення про порядок призначення та виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці» (затв. наказом ДСА України від 25.08.2005р. №94).      
Таким чином, нормативно підтверджується позиція позивача, яка також підтримана і судом першої інстанції, про те що його стаж, який повинен враховуватися для обрахунку його довічного грошового утримання судді у відставці сумарно складає повних 42 роки, який, окрім роботи на посаді судді Кіровського районного народного суду м. Донецька з 01.08.1977р. по 11.06.1984р. (06 років 10 місяців 10 днів), судді Донецького обласного суду з 11.06.1984р. по 25.12.2002р. (18 років 06 місяців 14 днів) та судді Апеляційного суду Одеської області з 27.12.2002р. по 12.12.2016р.), також включає в себе службу в Радянській армії з 24.05.1970р. по 10.06.1972р. (02 роки 17 днів) та половину строку навчання у Харківському юридичному інституті з 01.08.1973р. по 22.06.1977р. (01 рік 11 місяців).
Аналізуючи наведене правове регулювання у контексті встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем безпідставно не зараховано до стажу роботи позивача як судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період строкової служби в Радянській армії з 24.05.1970р. по 10.06.1972р. (тривалістю 02 роки 17 днів) та половину строку навчання у Харківському юридичному інституті з 01.08.1973р. по 22.06.1977р. (тривалістю 01 рік 11 місяців).
Інші аргументи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи. 
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 23.02.2022р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          І.П. Косцова  

                                                                                                                   В.О. Скрипченко