Справа № 161/18337/20 	Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/300/22  Категорія: 64 	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
10 березня 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Шевчук Л. Я.,
суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,
секретар с/з Кіт А. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про виселення із житлового будинку, за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовані тим, що 11 лютого 2008 між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 14/08-І/02, за умовами якого позичальнику ОСОБА_1 банком наданий кредит у розмірі 250 000 доларів США на строк з 11 лютого 2008 року по 10 лютого 2028 року під 14,0 відсотків річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 11 лютого 2008 року сторони також уклали договір іпотеки без оформлення заставної, за умовами якого позичальник передав в іпотеку банку об`єкти нерухомого майна, а саме: житловий будинок загальною площею 284,1 кв.м житловою площею 110,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 0722880700:04:001:0222, виділену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в селі Рованці Луцького району Волинської області. На підставі договору іпотеки до Державного реєстру іпотек було внесено запис про обтяження предмета іпотеки.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 серпня 2012 року у справі № 2-7852/11 ухвалено стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 302 928,75 доларів США основного боргу та 394 793,13 грн пені. 
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка І. С. від 23 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження № 60133958 на підставі виконавчого листа, виданого судом у цій справі, та розпочато примусове виконання рішення суду.
Позивач також зазначав, що в межах виконавчого провадження банк вважає за необхідне задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на майно боржника, а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , але фактичне виконання такого рішення суду є неможливим у зв`язку із тим, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрував у цьому житловому будинку місце проживання восьми осіб, а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а тому позивач вважає неможливим звернення стягнення на предмет іпотеки без виселення із житлового будинку всіх його мешканців, зокрема і неповнолітніх осіб, за умови наявності згоди на це відповідного органу опіки і піклування.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд виселити з житлового будинку АДРЕСА_1 всіх його мешканців.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2021 року у цій справі у задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог банку.
В судове засідання представник позивача та відповідачі не з`явилися, хоча позивач та відповідачі у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.
Апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
За матеріалами справи судом встановлено, що 11 лютого 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 14/08-І/02, за умовами якого позичальнику ОСОБА_1 банком наданий кредит у розмірі 250 000 доларів США строком з 11 лютого 2008 року до 10 лютого 2028 року під 14,0 відсотків річних за користування кредитом з одночасним іпотечним забезпеченням відповідно до пункту 2.1 кредитного договору (а. с. 7-9).
З метою забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором 11 лютого 2008 року між кредитором і позичальником був укладений договір іпотеки без оформлення заставної, за умовами якого позичальник передав в іпотеку банку об`єкти нерухомого майна, а саме житловий будинок загальною площею 284,1 кв.м житловою площею 110,8 кв.м, що знаходиться на АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 0722880700:04:001:0222, виділену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в селі Рованці Луцького району Волинської області (а. с. 10-13).
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 серпня 2012 року у справі № 2-7852/11 постановлено стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 302 928,75 доларів США основного боргу та 394 793,13 грн пені (а. с. 15-16).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка І. С. від 23 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження № 60133958 на підставі виконавчого листа, виданого судом у зазначеній справі, та розпочато примусове виконання постановленого судового рішення (а. с. 17).
У своїй позовній заяві ПАТ АБ «Укргазбанк» зазначило, що право кредитора на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок не може бути реалізований в повній мірі без одночасного виселення із цього житлового будинку всіх його мешканців, а тому позивач просив суд постановити рішення про виселення із житлового будинку відповідачів, які зареєстровані у цьому будинку.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк», суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачі не можуть бути виселені із спірного жилого будинку без надання їм іншого жилого приміщення, оскільки житловий будинок був придбаний не за рахунок кредитних коштів.
Такі висновки відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.
Із наданої суду копії будинкової книги та відомостей підрозділу УДМС у Волинській області від 02 грудня 2020 року вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 (а. с. 18-20, 22-29).
28 січня 2021 року виконавчим комітетом Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на реалізацію на прилюдних торгах житлового будинку в межах процедури виконавчого провадження, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровані та проживають неповнолітні діти (а. с. 57).
За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України № 898-IV від 05 червня 2003 року «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.
Виселення з іпотечного майна проводиться у порядку, встановленому статтею 40 Закону України «Про іпотеку», якою визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 Житлового кодексу Української РСР.

В установленій практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року № 6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР та зазначено, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Також зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК Української РСР.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження 314-317цс18).
Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), що є предметом іпотеки і придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК Української РСР постійне житло вказується в рішенні суду.
При виселенні в судовому порядку із іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.
При цьому судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка площею 0,1200 га з кадастровим номером 0722880700:04:001:0222, яка виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в селі Рованці Луцького району Волинської області, на час укладення договору іпотеки вже перебували у приватній власності відповідача у цій справі ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок серії НОМЕР_1 від 13 жовтня 2004 року, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 17349115 від 14 січня 2008 року, державного акту на земельну ділянку серії ВЛ № 091754 від 09 серпня 2004 року (а. с. 10-13, 41, 42).
З врахуванням того, що відповідачем ОСОБА_1 іпотечне майно було набуто задовго до укладення договору іпотеки, а позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів того, що житло, в якому зареєстровані відповідачі, набуте за рахунок коштів, отриманих позичальником ОСОБА_1 на підставі кредитного договору № 14/08-І/02 від 11 лютого 2008 року, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що виселення відповідачів з житлового будинку, яке перебуває в іпотеці, без одночасного надання таким особам іншого постійного житлового приміщення неможливо.
Крім того в матеріалах справи відсутні відомості про надання відповідачам іншого житлового приміщення, як цього вимагає частина 2 статті 109 ЖК Української РСР та статті 39,40 Закону України «Про іпотеку». 
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок про те, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.
Суд констатує, що втручання у право на повагу до житла відповідача буде відповідати Конвенції не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі, вичерпний перелік яких наведений у пункті другому статті 8 Конвенції. Обґрунтування пропорційності виселення Європейський суд з прав людини вважає обов`язковою умовою належного застосування статті 8 Конвенції (див. mutatismutandis «Dakus v. Ukraine», № 19957/07, § 50-51, ЄСПЛ від 14 грудня 2017 року).
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ АТ «Укргазбанк».
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм надана належна оцінка.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді