ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/63/22 Справа № 932/10017/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Татарчук Л. О. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко  Н. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 лютого 2022 року                                                                м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2021 року, якою 
ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, -
В С Т А Н О В И В:
Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винною за ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.
Згідно з оскаржуваную постановою, 09 листопада 2021 року о 09.40 годин водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «TOYOTA RAV-4», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в м. Дніпро на площі Космічній, при виїзді з перехрестя, де організовано круговий рух, при зміні напрямку руху не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам руху, в результаті чого скоїла зіткнення з автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку праворуч. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки. 
Не погоджуючись з винесеною постановою, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову скасувати та прийняти нову, якою провадження у справі щодо неї за ст. 124 КУпАП, закрити, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що судове рішення винесене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до однобічного та неповного з`ясування обставин справи. Зазначає, що суд не взяв до уваги, та не надав належної оцінки її письмовим поясненням, й необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань про призначення експертиз, незважаючи на те, що її показання суперечать обставинам викладеним у протоколі, схемі ДТП та поясненням іншого водія ОСОБА_2 .
Окрім того, зазначає, що механічні пошкодження отримав лише її транспортний засіб, а пошкодження автомобіля ОСОБА_2 , є незначними, тому її вина у вчиненому адміністративному правопорушенні відсутня.
Також указує й на те, що під час розгляду справи не було допитано свідків, судове засідання здійснювалось без аудіо та відео фіксації, не були роз`яснені її права, зокрема право мати захисника, тому, на думку апелянта, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а справа закриттю.
До суду апеляційної інстанції від ОСОБА_3 надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Враховуючи вимоги ст. 268 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість постанови в межаї апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Вказані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, яке їй закидається підтверджується наявними в матеріалах провадження доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 109256 від 09.11.2021, схемою до нього із зазначенням напрямку руху, місця ДТП, та фототаблицею, з відображенням локалізації механічних пошкоджень транспортних засобів, та поясненнями ОСОБА_3 ..
В сукупності зазначені докази підтверджують факт порушення ОСОБА_1 , яка керувала транспортним засобом - «TOYOTA RAV-4», д.н.з. НОМЕР_1 , вимог п. 10.1 та 10.5 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку праворуч, й спричинено пошкодження транспортних засобів, що тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП. 
Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Будь-яких невідповідностей протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо ОСОБА_1 , вимогам ст. 256 КУпАП, апеляційним судом не встановлено. 
Що стосується доводів апелянта про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та відсутність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, то вони повністю спростовуються дослідженими судом доказами.
Так, пунктом п. 10.5 ПДР України передбачено, що поворот необхідно виконувати так, щоб під час виїзду з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини. Виїзд з перехрестя, де організовано круговий рух, може здійснюватися з будь-якої смуги, якщо напрямок руху не визначено дорожніми знаками чи розміткою і це не створить перешкод транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку праворуч. Разом з тим, відповідно до п. 10.1 ПДР України при зміні напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. 
З наявної в матеріалах справи схеми місця ДТП, видно, що зіткнення транспортних засобів відбулось на площі Космічній, при виїзді з перехрестя, де організовано круговий рух, а саме в районі електроопор № 03, 4, 2, тобто коли автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 виїхав на вказане перехрестя з круговим рухом та рухався по кругу у крайній правій смузі, на цій ділянці дороги водій автомобіля «TOYOTA RAV-4», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 не мала переваги в русі та згідно приписів п. 10.1, п. 10.5 ПДР України, рухаючись по кругу у середній смузі при з`їзді на проспект Богдана Хмельницького, вона мала переконатись, що це буде безпечним і це не створить перешкод транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку праворуч, тобто в цьому випадку автомобілю «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_2 .
Вказана схема місяця ДТП підписана уповноваженою особою та учасниками ДТП без будь-яких зауважень, в якій зафіксовані місця зіткнення транспортних засобів за ствердженням обох учасників ДТП, їх положення після їх зіткнення, а також пошкодження, які отримали автомобілі в результаті ДТП.
Отже, в апеляційній скарзі не наведено жодного обґрунтованого доводу, який би давав апеляційному суду об`єктивні підстави ставити під сумнів висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Разом з цим, доводи апелянта про порушення її права на захист, є безпідставними з огляду на таке.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було роз`яснено її права, передбачені ст. 63 Конституції України, а також ст. 268 КУпАП та вона була з ними ознайомлена, про що свідчить її власноручний підпис у протоколі. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні відомості про те, що ОСОБА_1 під час складення протоколу, чи у судовому засіданні просила надати її можливість скористатись своїм правом на захист та звернутись до адвоката, а тому такі твердження є необґрунтованими та не відповідають дійсності і суд апеляційної інстанції ставиться до них критично.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не допитав свідків у справі, то вони є необґрунтованими, оскільки ані в протоколі, ані в будь-яких інших матеріалах справи не зазначено свідків, які були очевидцями цієї дорожньо-транспортної пригоди. Навіть в своїх письмових поясненнях, які ОСОБА_1 надавала працівникам поліції безпосередньо на місці події, вона не вказувала про існування свідків ДТП, тому суд апеляційної інстанції розцінює ці доводи як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.
Посилання апелянта на те, що судове засідання у суді першої інстанції здійснювалось без аудіо та відео фіксації, є безпідставним, оскільки положеннями КУпАП не передбачено обов`язкову фіксацію судового засідання за допомогою технічних засобів під час розгляду такої справи. Разом з тим, будь-яких клопотань ОСОБА_1 про фіксацію судового засідання за допомогою технічних засобів не заявляла, хоча не була позбавлена такого права, тому суд критично ставиться до цих доводів.
Доводи скарги ОСОБА_1 про те, що суд безпідставно відмовив в задоволенні її клопотання про призначення у справі судової автотехнічної експертизи, апеляційний суд до уваги не приймає та не убачає підстав для задоволення її клопотання про призначення у справі такої експертизи, з огляду на те, що призначення експертизи не є обов`язком суду та здійснюється у разі встановлення недостатності доказів, наявних у матеріалах справи, для можливості прийняття рішення за результатами судового розгляду.
Апеляційний суд вважає, що докази, які наявні в матеріалах справи, дають достатньо підстав зробити правовий висновок без спеціальних знань, оскільки беззаперечно встановлено, що причиною ДТП стало саме невиконання водієм ОСОБА_1 вимог пунктів 10.1, 10.5 ПДР України.
Окрім того, згідно з нормами КУпАП, лише суду належить обов`язок вирішити правове питання як факту порушення ПДР України, так і щодо вини у цьому певних осіб.
Інші доводи апелянта є надуманими та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.
Отже, при розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції призначив його в межах санкції ст. 124 КУпАП, врахувавши при цьому характер та наслідки вчиненого правопорушення, та особу правопорушника. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, – 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2021 року щодо  ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Дніпровського
апеляційного суду Н.В. Коваленко