ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

13 січня 2022 року 	м.Суми	

Справа №591/3841/20 
Номер провадження 22-ц/816/56/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Левченко Т. А. 
з участю секретаря судового засідання – Назарової О.М.,
у присутності :
позивача – ОСОБА_1 та його представника – адвоката Ємельяненка Сергія Вікторовича, 
представника відповідача - ОСОБА_2 , адвоката Шершак-Гукової Аліни Миколаївни 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка була подана його представником – адвокатом Ємельяненком Сергієм Вікторовичем, на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Клименко А.Я. у м. Суми, повний текст якого складено 29 вересня 2021 року, 
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Громадської організації «Сумська обласна організація товариства сприяння обороні України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :
У червні 2021 року ОСОБА_1  звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивовано тим, що з 01 березня 2015 року він працював на посаді заступника голови Громадська організація «Сумська обласна організація товариства сприяння обороні України» (далі по тексту – ГО «Сумська ОО ТСО України»). Наказом №11-к з особового складу від 02 червня 2020 року «Про припинення трудового договору» його було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням чисельності працівників та відмовою працювати на новій посаді, п.1 ст.40 КЗпП України. 
Позивач вважає своє звільнення незаконним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки його не попередили за два місяці про звільнення; відсутнє техніко-економічне обґрунтування необхідності скорочення чисельності і штату працівників; роботодавець не вчинив всіх передбачених законом дій перед звільненням. Тільки 16 березня 2020 року його ознайомили з попередженням про скорочення посади заступника голови ГО «Сумська ОО ТСО України» від 29 січня 2020 року з пропозицією переведення на посаду помічник керівника організації з освітньої діяльності, транспорту та спорту з 01 січня 2020 року з посадовим окладом згідно штатного розпису. За наведених обставин, відповідачем порушено встановлений порядок вивільнення працівників, в частині виконання ним обов`язку по його працевлаштуванню. 
Також вважає, що такими діями відповідач завдав йому моральної шкоди, адже відповідач не враховував його професійні якості, проігнорував його, як небажаного працівника. Незважаючи на багаторічну працю в інтересах організації відповідач залишив його без роботи в найтяжчий час для України. Такі дії відповідача завдали йому значних моральних страждань та принизили його честь, гідність, ділову репутацію. Внаслідок цього погіршився його стан здоров`я. Зважаючи на характер порушень допущених відповідачем, тривалість та глибину моральних страждань вважає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди становить 1000 грн. 
Посилаючись на викладене, просив поновити його на роботі в ГО «Сумська ОО ТСО України» з дати звільнення на посаді заступника голови; стягнути з ГО «Сумська ОО ТСО України» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі; стягнути з ГО «Сумська ОО ТСО України» відшкодування завданої йому моральної шкоди на суму - 1000 грн.; стягнути з ГО «Сумська ОО ТСО України» на його користь понесені витрати на оплату професійної правничої допомоги та судові витрати.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Ємельяненка С.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що згідно Статуту ГО «Сумська обласна організація товариства сприяння обороні України», затвердженої зі змінами та доповненнями рішенням конференції 23 лютого 2017 року, право обирати та припиняти повноваження (звільнити з роботи) заступника голови обласної організації належала до компетенції Правління обласної організації, а тому наказ про звільнення позивача прийнято не уповноваженою особою. Вважає, що посилання на не обрання його заступником 14 січня 2020 року після проведення Загальних зборів є безпідставними. 
У відзиві на апеляційну скаргу ГО «Сумська ОО ТСО України» зазначила, що рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги такими, що не впливають на висновки суду, а тому просить у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника – адвоката Ємельяненка С.В., які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представників відповідача ОСОБА_2 та адвоката Шершак-Гукової А.М., перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає. 
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що  ОСОБА_1 з 01 березня 2015 року працював на посаді заступника голови ГО «Сумська ОО ТСО України» (а.с. 10). 
Наказом голови ГО «Сумська ОО ТСО України» «Про внесення змін до штатного розпису» від 26 грудня 2019 року за № 43-к, у зв`язку з нестабільним фінансовим положенням організації та скороченням чисельності працівників, вирішено з 01 квітня 2020 року вивести зі штатного розпису посаду «заступник голови» з посадовим окладом згідно штатного розпису – 1 одинця, та ввести в штатний розпис посаду «помічник керівника організації з освітньої діяльності, транспорту та спорту» (а.с. 28).
Наказом голови ГО «Сумська ОО ТСО України» «Про затвердження штатного розпису апарату управління ГО «Сумська ОО ТСО України» на 2020 рік» від 26 грудня 2019 року за №44-к, в цілях упорядкування посад згідно класифікатора професій, з 01 квітня 2020 року було затверджено і введено в дію штатний розпис апарату управління ГО «Сумська ОО ТСО України» з обліковим складом 10,5 штатних одиниць із місячним фондом заробітної плати 73092 грн. 50 коп.: голова - 1 од.; помічник керівника організації з освітньої діяльності, транспорту та спорту – 1 од.; помічник керівника організації з організаційно-масової і кадрової роботи – 1 од.; начальник відділу – 1 од.; економіст – 1 од; інженер – 1 од; касир – 1 од; прибиральник службових приміщень – 0,5 од.; двірник – 1 од.; підсобний робітник – 1 од.; тренер-викладач по спорту – 1 од. (на громадських засадах) (а.с. 29).
З вказаним наказом ОСОБА_1 було ознайомлено, проте, від підпису про ознайомлення він відмовився, про що засвідчили працівники ГО «Сумська ОО ТСО України»: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та Голова ГО «Сумська ОО ТСО України» Лобушко М.Г. 
29 січня 2020 року ОСОБА_1 був попереджений про майбутнє звільнення 29 березня 2020 року, у зв`язку зі скороченням штатної посади «заступника голови» ГО «Сумська ОО ТСО України» та йому була запропонована посада «помічника керівника організації з освітньої діяльності, транспорту та спорту» (а.с. 34).
16 березня 2020 року ОСОБА_1 подано голові ГО «Сумська ОО ТСО України» Лобушко М.Г. заяву, в якій він повідомив, що не погоджується із пропозицію перейти на посаду помічника керівника організації з освітньої діяльності, транспорту та спорту (а.с. 36). 
Наказом голови ГО «Сумська ОО ТСО України» від 16 березня 2020 року, у зв`язку з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року про запровадження карантину для протидії новому короновірусу COVID-19, надано відпустку без збереження заробітної плати, в тому числі ОСОБА_1 , та відтерміновано його звільнення відповідно до письмової заяви від 16 березня 2020 року про відмову працювати на новій посаді, до послаблення карантину у Сумській області (а.с. 37). 
02 червня 2020 року головою ГО «Сумська ОО ТСО України» Лобушко М.Г. видано наказ «Про припинення трудового договору» №11-к, за яким ОСОБА_1 , заступника голови ГО «Сумська ОО ТСО України», було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням чисельності працівників та відмовою працювати на новій посаді з 02 червня 2020 року за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 38).
Згідно наданих ГО «Сумська ОО ТСО України» апеляційному суду довідок, профспілкова організація ГО «Сумська ОО ТСО України» припинила свою діяльність за рішенням зборів первинної профспілкової організації, протокол № 01 від 07 червня 2017 року, членські внески не сплачуються з 01 січня 2018 року.
Розмір середньоденної заробітної плати заступника голови ГО «Сумська ОО ТСО України» Пільгуя В.М. становила 346 грн 49 коп. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача із займаної посади відповідач не допустив порушення його трудових прав, наказ про звільнення відповідає нормам чинного законодавства.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.
У частині 1 статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Аналіз даної норми дає підстави дійти висновку про те, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.
Звільнення з підстав, зазначених в цьому пункті цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина 2 статті 40 КЗпП України).
Частиною 3 статті 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Судом першої інстанції встановлено та не спростовується сторонами, що з 01 квітня 2020 року в ГО «Сумська ОО ТСО України» було введено в дію новий штатний розпис та скорочено посаду заступника голови ГО «Сумська ОО ТСО України», яку обіймав ОСОБА_1 , про що за два місяці він був повідомлений. Від запропонованої вакантної посади помічника керівника організації з освітньої діяльності, транспорту та спорту позивач відмовився. У ГО «Сумська ОО ТСО України» відсутня первинна профспілкова організація, а тому отримання згоди на звільнення позивача не вимагалося. Такі висновки суду першої інстанції в апеляційній скарзі позивачем не ставляться під сумнів, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не перевіряється. 
Разом з тим, ухвалюючи оскаржуване рішення судом першої інстанції не була надано оцінки доводам позивача про видачу оскарженого наказу про його звільнення не уповноваженою особою.
Зокрема, на час видачі наказу про звільнення ОСОБА_1 – 02 червня 2020 року повноваження керівних органів ГО «Сумська ОО ТСО України» та голови обласної організації визначено Статутом громадської організації «Сумська обласна організація товариства сприяння обороні України» в редакції, затвердженої рішенням Конференції від 23 лютого 2017 року, протокол №22 та протоколом Ради правління ГО «Сумська ОО ТСО України» №03 від 15 березня 2017 року (а.с. 83-96).
Так, підпунктом е) пункту 4.16 вказаного статуту визначено, що до повноважень голови обласної організації належить приймати та звільняти з роботи штатних працівників апарату управління обласної організації.
У той же час, за змістом пункту 4.9 цього Статуту, на засіданні Правління обласної організації обирає голову, Раду правління обласної організації, а також, за пропозицією голови, при необхідності, першого заступника і заступників голови обласної організації. 
До компетенції Правління обласної організації належить обирати, припиняти повноваження (звільняти з роботи) голову, першого заступника та заступників голови обласної організації, членів Ради Правління обласної організації. 
З матеріалів цивільної справи вбачається, що на Загальних зборах ГО «Сумська обласна організація товариства сприяння обороні Україні», які відбулись 14 січня 2020 року позивача було обрано до складу Правління даної громадської організації, а на засіданні Правління, яке відбулось цього ж дня, його було обрано членом Ради Правління громадської організації ( т. а.с.62-77).
З огляду на викладене колегія суддів дійшла до висновку, що приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника голови, якого було обрано членом Ради Правління обласної організації, голова обласної організації Лобушко М.Г. діяв поза межами наданих йому Статутом ГО «Сумська ОО ТСО України» повноважень.
Та обставина, що ОСОБА_1 не обирався на посаду заступника голови на засіданні Правління обласної організації, а був призначений на цю посаду у 2015 році, не свідчить, що при його звільненні застосовується положення Статуту Сумської обласної організації товариства сприяння обороні України, в редакції яка діяла на момент прийняття позивача на роботу, відповідно до якого прийняття та звільнення з роботи заступника голови належала до компетенції голови обласної організації. 
Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Отже, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.
Частиною 2 статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
З огляду на те, що наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника голови був виданий не уповноваженою на те особою (головою ГО «Сумська ОО ТСО України», а не Правлінням обласної організації), колегія суддів дійшла до висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм чинного трудового законодавства, а тому ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі зі стягненням на його користь середнього заробітку за увесь час вимушеного прогулу. 
Відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про оплату праці», п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до довідки про доходи, заробітна плата ОСОБА_1 у лютому 2020 року за 9 робочих днів становила 3198 грн 60 коп. та в березні 2020 року за 10 робочих дні – 3384 грн 76 коп. Отже, середньоденна заробітна плата становить 346 грн. 49 коп. (6583 грн 36 коп. / 19 робочих дні ). 
Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03 червня 2020 року по 13 січня 2021 року, що підлягає стягненню з ГО «Сумська ОО ТСО України» на користь ОСОБА_1 становить 139981 грн 96 коп. (404 робочих дні * 346 грн 49 коп.), з послідуючим утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. 
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Враховуючи  на те, сам по собі факт незаконного звільнення працівника з посади та позбавлення його законних сподівань на отримання заробітної плати для нормальної організації свого життя тягне за собою спричинення  душевних страждань, пов`язаних з необхідністю зміни свого способу життя та необхідністю відновлення свого порушеного права, колегія суддів вбачає підстави для стягнення з відповідача на відшкодування моральної шкоди  ОСОБА_1 , завданої незаконним звільненням,  у розмірі 1000  грн 00 коп., що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.
Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 . 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позову та апеляційної скарги на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору та враховуючи, що позивачем пред`явлено, а судом задоволено одну вимогу немайнового характеру та вимогу майнового характеру на суму 140981,96 грн, з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню 2250 грн 62 коп. (840,80 грн + 1409,82 грн) судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 3375 грн 93 коп. (2250,62 грн * 150%) за апеляційний перегляд рішення суду. 
Разом з тим, позивачем не надано суду доказів несення ним під час розгляд справи в суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу, які просив стягнути з відповідача при зверненні до суду з позовом, а тому підстав для їх розподілу між сторонами колегія суддів не вбачає. 
Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка була подана його представником – адвокатом Ємельяненком Сергієм Вікторовичем, задовольнити. 
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2021 року скасувати та увалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника голови Громадської організації «Сумська обласна організація товариства сприяння обороні України».
Стягнути з Громадської організації «Сумська обласна організація товариства сприяння обороні України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 червня 2020 року по 13 січня 2022 року включно в сумі 139981 гривню 96 копійок та 1000 гривень 00 копійок моральної шкоди. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснити утримання податків та інших обов`язкових платежів.  
Стягнути з Громадської організації «Сумська обласна організація товариства сприяння обороні України» на користь держави 2250 гривень 62 копійки судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.
Стягнути з Громадської організації «Сумська обласна організація товариства сприяння обороні України» на користь держави 3375 гривень 93 копійки судового збору за апеляційний перегляд рішення суду. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 14 січня 2022 року.

Головуючий -                                                                                О. І. Собина

Судді:                                                                                             Т.А. Левченко 

                                                                        В.І. Криворотенко